Справа № 805/806/16-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 р. Справа №805/806/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13 год. 09 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Мізюка С.В.

представників відповідача Первухіна А.А., Лені С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командуючого Національної гвардії України, Державної організації «Військова частина НОМЕР_1 «Національної гвардії України» про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командуючого Національної гвардії України (далі Відповідач - 1) та Державної організації «Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України» (далі Відповідач 2, ВЧ НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Відповідача-1 № 92 о/с від 12 вересня 2014 року в частині позбавлення Позивача військового звання, припинення виплати грошового забезпечення та виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- відновити Позивача у військовому званні «старший лейтенант» та поновити на посаді заступника командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 ;

- стягнути з Відповідача-2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2014 року.

Зазначав, що підставою для застосування до нього оскаржуваного дисциплінарного стягнення став висновок службового розслідування, яким встановлено факт самовільного залишення військової частини.

Обґрунтовував незаконність стягнення тим, що при здійсненні розслідування порушено порядок його проведення, зокрема Позивача не ознайомлено з наказом про призначення розслідування. Також стверджував про порушення місячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності з моменту проведення розслідування.

Крім того, зазначав, що причиною відсутності на службі була хвороба, про що свідчить відповідна медична довідка, а висновки розслідування щодо намагання уникнути відповідальності є упередженими.

Відповідач 1 надіслав до суду письмові заперечення на позов, у яких просив відмовити у його задоволенні. Зазначав, що військова частина, у якій проходив службу Позивач, знаходилась у м. Донецьку та на час вчинення останнім проступку переведена на казармене положення внаслідок захоплення міста незаконними озброєними формуваннями. Це виключало можливість військовослужбовцю залишити розташування частини без відповідного дозволу командира. Обставини залишення Позивачем меж Донецького гарнізону та нез`явлення на службі протягом більш як двох тижнів належно встановлений службовим розслідуванням, тому відповідач вважає оскаржуваний наказ законним.

Крім того, у судовому засіданні представник Відповідача - 1 зазначив, що строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не порушений, оскільки командуючий Національної гвардії України дізнався про дисциплінарний проступок Позивача лише у вересні 2016 року.

Представник Відповідача 2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні за змістом запереченням Відповідача 1.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача 1 про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

До судового засідання, призначеного на 16 травня 2016 року, з`явився Позивач, його представник та представники відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посаді заступника командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 внутрішніх військ МВС. Військове звання старший лейтенант.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 08 жовтня 2014 року військову частину НОМЕР_2 ліквідовано, правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Станом на 29 червня 2014 року місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 було місто Донецьк.

Військова частина переведена на добове чергування (казармене положення) згідно з наказом начальника управління Східного територіального командування від 12 квітня 2014 року № 122 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 квітня 2014 року № 155 у зв`язку захопленням міста Донецька незаконними збройними формуваннями.

28 червня 2014 року начальником Східного територіального управління до військової частини направлено телеграму, у якій наказано знищити склад озброєння, а особовий склад, військову техніку та майно за можливістю вивести до м. Маріуполя.

29 червня 2014 року Позивач вдень знаходився на службі, а о 19:30, під час посадки особового складу до транспортних засобів, самовільно залишив військову частину.

16 липня 2014 року Позивач прибув у розпорядження ВЧ НОМЕР_2 до м. Маріуполь.

Свою відсутність пояснив необхідністю вивезти свою вагітну дівчину з м. Донецька, а згодом - лікуванням.

Зокрема, надав лист непрацездатності серії АГК 921376 за період з 01 по 15 липня 2014 року, виданий Мар`янівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини. Діагноз хронічний поперековий радикуліт.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 01 липня 2014 року № 21 призначено службове розслідування по факту групового залишення військовослужбовцями військової частини та невиходу на службу без поважних причин.

В ході проведення розслідування, а саме 16 липня 2014 року, Позивач надав письмові пояснення.

У поясненнях зазначив, що 29 червня 2014 року близько 18:00 надійшла команда приготуватися до виїзду з м. Донецька. Підійшовши до заступника командира ВЧ НОМЕР_2 з виховної роботи підполковника ОСОБА_2 . Позивач запитав куди вони від`їжджають, і отримав відповідь, що у небезпечне місце. Також підполковник ОСОБА_2 сказав Позивачу, що він може не їхати. Тому Позивач направився до гуртожитку, де проживала його вагітна дівчина, та відвіз її до м. Мар`їнка Донецької області, після чого, 01 липня 2014 року звернувся до лікарні, оскільки у нього боліла спина. З 01 по 15 липня 2014 року знаходився на лікарняному, а 16 липня 2014 року прибув до військової частини.

Також у поясненнях Позивач зазначив, що свою провину визнає.

За наслідками проведеного розслідування складено висновок, 28 липня 2014 року затверджений т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 .

У висновку зафіксовано факт самовільного залишення Позивачем військової частини та нез`явлення на службі з 29 червня по 16 липня 2014 року та вирішено клопотати перед начальником Східного територіального управління Національної гвардії України про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання».

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 (командир 4-ої патрульної роти 2-го патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (командир 2-го патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_2 ) надали пояснення щодо обставин залишення військовою частиною місця дислокації аналогічні тим, що встановлені службовим розслідуванням. Обставини щодо дій Позивача 29 червня 2014 року свідкам достеменно не відомі.

Наказом командуючого Національної гвардії України від 11 вересня 2014 року № 271 за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу начальника управління Східного територіального командування від 12 квітня 2014 року № 122 «Про організацію служби військ в умовах суттєвого порушення суспільно-політичної та криміногенної обстановки в районах дислокації військових частин управління Східного територіального командування», свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, оголошено дисциплінарне стягнення у викладі позбавлення військового звання заступнику командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Наказом командуючого Національної гвардії України від 12 вересня 2014 року № 92 по особовому складу припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «в» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» заступника командира 3-ої патрульної роти з виховної роботи 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 22 вересня 2014 року № 74 мтд по особовому складу Позивачу оголошено про позбавлення військового звання та виключено зі списків особового складу військової частини з 22 вересня 2014 року.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову. При цьому виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 6 Статуту встановлено обов`язок військовослужбовців сумлінно виконувати накази командирів.

Дії Позивача щодо самовільного залишення військової частини, переведеної на казармене положення, та щодо відмови від передислокації до м. Маріуполя суд кваліфікує як порушення наказу начальника управління Східного територіального командування від 12 квітня 2014 року № 122, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12 квітня 2014 року № 155 та наказу начальника управління Східного територіального командування від 28 червня 2014 року.

Згідно з показаннями свідків, вказані накази доводилися до відома військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , в тому числі до Позивача, безпосередніми командирами.

Таким чином, Позивач допустив свідоме нехтування військовим обов`язком та прямими наказами командира.

Суд звертає увагу, що такі дії Позивача вчинені у критичний для військової частини час, зокрема, перед потенційними сутичками з незаконними збройними формуваннями під час відходу з м. Донецька.

Як вбачається з пояснень Позивача, наданих під час здійснення службового розслідування вину у скоєному проступку він визнає.

Відповідно до абзацу першого статті 84 Дисциплінарного статуту України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Порядок проведення такого розслідування (чинний на момент виникнення спірних відносин) був встановлений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України, що затверджена наказом МВС України від 22 жовтня 2010 року № 1000 (далі Інструкція).

Посилання Позивача на те, що він не був обізнаний з проведенням розслідування, оскільки йому не вручено наказ про його призначення, не приймаються до уваги, оскільки зі змісту пояснень, наданих Позивачем в ході розслідування, вбачається усвідомлення останнім підстав та причин проведення розслідування.

Відповідно до пункту 10.1 Інструкції накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється у порядку і в спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗС України після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 92 Дисциплінарного статуту ЗС України передбачено, що якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеного розслідування з Позивачем проведена бесіда та його ознайомлено з висновком службового розслідування, про що свідчить особистий підпис Позивача на копії висновку.

Водночас, командир військової частини визнав надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, тому вирішив клопотати перед вищестоящим командиром про накладення стягнення «позбавлення військового звання».

За змістом статей 59 та 60 Дисциплінарного статуту ЗС України командир полку та начальник територіального управління не мають права накладати таке стягнення на офіцера.

За таких обставин, відповідне клопотання надіслано через Східне територіальне управління Національної гвардії України до командувача Національної гвардії України.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання надіслано до командувача 14 серпня 2014 року, а отримано 02 вересня 2014 року.

Довгий час пересилання відповідної кореспонденції, як пояснив представник Відповідача 1, обумовлений складною ситуацією в регіоні (м. Маріуполі, зокрема), та перебоями в роботі поштового зв`язку.

Викладені обставини дають підстави вважати формальними посилання Позивача на пропуск строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Такий строк установлений пунктом 10.8 Інструкції, згідно з яким дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування.

Аналогічна норма міститься в статті 87 Дисциплінарного статуту ЗС України, за правилами якої дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Висновок службового розслідування затверджений 28 липня 2014 року, таким чином строк застосування стягнення закінчився 28 серпня 2015 року. Водночас, оскаржуваний наказ командувача Національної гвардії України винесено 11 вересня 2014 року.

Суд вважає такий пропуск строку притягнення до відповідальності обумовленим ґрунтовними та поважними причинами, зокрема, неможливістю застосування стягнення безпосереднім командиром, та складністю оперативної обстановки у м. Маріуполі, що потягло затримки у роботі поштового зв`язку.

Посилання Позивача на те, що під час застосування дисциплінарного стягнення не враховано характер та обставини вчинення правопорушення не приймаються до уваги, оскільки оцінка вказаних обставин відноситься до дискреційних повноважень особи, що накладає стягнення.

Підпунктом «в» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» установлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.

З викладеного вбачається, що накази командуючого Національної гвардії України від 11 вересня 2014 року № 271 та від 12 вересня 2014 року № 92 по особовому складу є законними, а у задоволенні вимог про їх скасування належить відмовити.

Оскільки, решта вимог позову є похідними, а значить також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями ст. ст. 4-15, 51, 69-72, 86, 94, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Командуючого Національної гвардії України, Державної організації «Військова частина 3057 «Національної гвардії України» про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18 травня 2016 року.

Суддя Аляб`єв І.Г.