Справа № 802/487/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 травня 2016 р. Справа № 802/487/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не прибув (заява без участі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про: визнання рішення нечинним та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 01.03.2016 про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення від 01.03.2016 про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України, яке прийняте стосовно неї, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує її конституційні права щодо свободи пересування та права вільно залишити територію України. Додатково зазначила, що під час перетину кордону України у начальника 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону, старшим інспектором Пацая Б.Е. не було підстав, що визначені національним законодавством, для прийняття рішення про відмову у перетині нею кордону України.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судове засідання не зявився. 19.05.2016 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що розгляд справи здійснювати без участі представника Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Також зазначено, що відносно громадянки ОСОБА_2 01.03.2016 прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України. Вказане рішення прийнято, у звязку із тим, що громадянка ОСОБА_2 була внесена до бази даних ПТК АПК «ГАРТ-1/П», як особа, якій обмежено у праві виїзду за межі території України. Підставою для обмеження у праві виїзду за межі території України є ухвала Вінницького райсуду Вінницької області від 13.10 2010 року у цивільній справі № 2-946-10. Подана під час перетину кордону України ОСОБА_2 належним чином завірена копія ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 22.02.2016, була досліджена посадовою особою відповідача, з якої встановлено, що в резолютивній частині ухвали відсутній номер справи, по якій позивачу було обмежено виїзд за межі території України. Таким чином, на думку відповідача, начальник 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Шегині» ОСОБА_3 діяв правомірно та мав формально підстави для винесення рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянці ОСОБА_2 з підстав, визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в зв'язку з неналежно оформленим документом.

Визначаючись щодо позовних вимог, судом встановлено наступне.

01.03.2016 р. начальником 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Шегині» Мостиського прикордонного загону, старшим інспектором, ОСОБА_3, як уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України ОСОБА_2, в зв'язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.04.2010 за ц.с. № 2-946/10, тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Не погодившись з даним рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Зі змісту цієї статті вбачається, що громадянинові України може бути тимчасово обмежено у праві виїзду з України за кордон, якщо:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно п. 8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань серед іншого покладається обов'язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статтею 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль забезпечується шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних.

Спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України № 288/5/102 від 07.01.2014 затверджено Порядок взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження (далі - Порядок).

Пунктом 3 розділу І Порядку вказано, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням (далі - боржник).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку засвідчена судом копія судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України направляється державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після її надходження до нього для виконання на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі - ГЦОСІ).

ГЦОСІ після надходження зазначеного судового рішення приймає його до виконання та вносить інформацію до бази даних, про що повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби протягом трьох днів.

Тобто, саме Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України здійснюється внесення до відповідних баз даних Державної прикордонної служби України та зняття з контролю інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Як встановлено матеріалами справи, для ОСОБА_2 було встановлено тимчасову заборону у виїзді з території України на підставі судового рішення, а саме ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.04.2010 у цивільній справі № 2-946/10 тимчасово обмежено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серія АА № 105730, виданий 22.11.1995 Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань. Таке обмеження встановлено з метою забезпечення виконання позивачем фінансових зобов'язань перед третіми особами.

Пунктом 1 розділу IV Порядку визначено, що у разі якщо особа, інформація про тимчасове обмеження якої у виїзді з України внесена до бази даних, для проходження прикордонного контролю безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон додатково до документів на право перетинання державного кордону подає постанову державного виконавця, винесену відповідно до пункту 4 розділу ІІІ цього Порядку, або засвідчену судом копію судового рішення, зазначеного в пункті 3 розділу ІІІ цього Порядку, і погоджується залишити постанову державного виконавця або копію судового рішення в пункті пропуску, прикордонний контроль цієї особи здійснюється з урахуванням того, що обмеження скасовано уповноваженим державним виконавцем або судом.

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку старший прикордонних нарядів у пункті пропуску особисто вивчає постанову державного виконавця або копію судового рішення шляхом:

- перевірки наявності підписів, «мокрої» гербової печатки;

- перевірки відповідності номерів та дат у судових рішеннях, якими було встановлено тимчасове обмеження для особи у праві виїзду за межі України, тим, що зазначені в рішеннях про їх скасування;

- перевірки збігу номерів та дат судових рішень, що встановлювали тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, з тими, що зазначені в базах даних;

- перевірки за базами даних відсутності інших рішень або доручень уповноважених державних органів про встановлення тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.02.2016 скасовано ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13.04.2010 у цивільній справі № 2-946/10.

Представником позивача у судовому засіданні зазначено, що належним чином завірену ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22.02.2016 позивачем було надано разом з усіма іншими документами, які необхідні для перетину державного кордону.

У судовому засіданні судом встановлено, що подана позивачем, під час перетину державного кордону, копія ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 22.02.2016 була оформлена у відповідності до вимог п. 3 розділу IV Порядку та містила усі необхідні реквізити, які дають змогу ідентифікувати факт скасування рішення суду, яким встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України для ОСОБА_2 Таким чином, посилання відповідача на відсутність в резолютивній частині ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 22.02.2016 номеру справи, по якій позивачу було обмежено виїзд за межі території України, на думку суду, є невірним трактуванням норми п. 3 розділу IV Порядку. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач діяв неправомірно при прийняті оскаржуваного рішення.

Разом з тим, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 13 Загальної декларації прав людини, яка прийнята та проголошена в резолюції 217 А (III) Генеральної Асамблеї від 10.12.1948, кожна людина має право вільно пересуватися і вибирати місце проживання в межах кожної держави, кожен має право залишати будь - яку країну, включаючи свою власну і повертатися в неї.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, вільне пересування людини є однією із основоположних свобод, гарантованих Конституцією України та міжнародною спільнотою людині і може бути обмежено лише за виняткових обставин, встановлених законами, як то необхідність у демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, за умови відсутності законних підстав для обмеження у перетині державного кордону (ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 13.04.2010, якою встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду з України для ОСОБА_4 скасовано ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.02.2016), відмова відповідача щодо перетину державного кордону на виїзд з України ОСОБА_4 є нічим іншим, як незаконним втручанням державного органу у її свободу вільно пересуватися.

Інших обставин щодо наявності необхідності у демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, які б могли виправдати обмеження свободи позивача вільно пересуватися, відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.03.2016 про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України ОСОБА_2, є протиправним та підлягає скасуванню. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 01.03.2016р. про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, винесене начальником 4-го відділення інспекторів прокордонної сдужби відділу прикордонної служби "Шегін" Мостиського прикордонного загону ОСОБА_5.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна