Справа № 818/205/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 р.Справа № 818/205/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретарів судового засідання Тітової А.В., Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2016р. по справі № 818/205/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Сумській області

про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Сумській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- зобов'язати Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області негайно звільнити ОСОБА_1 (дата звільнення - 09.02.2016р.) з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці у Сумській області за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) згідно з поданою позивачем заявою від 09.02.2016р.;

- стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, розраховуючи його, виходячи з суми стягнення за один місяць у розмірі 2366 грн. 70 коп., встановленої відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі № 818/3540/15 в частині негайного поновлення на посаді за період з 24.11.2015р. до 08.02.2016р., що складає 53 робочих дні, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 112,70 грн., встановленої у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 09.02.2016р. по день фактичного видачі трудової книжки, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 112,70 грн., встановленої у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу;

- стягнути компенсацію за 10 календарних днів невикористаної відпустки за період з 24.11.2015р. до 09.02.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі №818/3540/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р., визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці у Сумській області №89-к від 10.09.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади, поновлено його на посаді головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці у Сумській області, стягнуто суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 5860 грн. Постанова суду по справі №818/3540/15 в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2366 грн. 70 коп. підлягала негайному виконанню. В свою чергу, Наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді видано відповідачем лише 15.01.2016р., за п.4 якого позивач мав приступи ти до робот з 22.01.2016р. Крім того, позивач фактично був ознайомлений з вищезазначеним Наказом лише 08.02.2016р., так як після звільнення з Управління держпраці в Сумській області, під час розгляду адміністративної справи про його поновлення на роботі та на даний час працює в м.Київ (вахтовим методом). Одразу після ознайомлення 08.02.2016р. з Наказом про поновлення (який датовано 15.01.2016р.) позивач подав на ім'я начальника Управління Держпраці у Сумській області заяву про звільнення за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України, за якою передбачено, що працівник має право у визначений працівником строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У заяві позивач зазначив, що після поновлення його на посаді з 08.02.2016р. заробітну плату просить йому не нараховувати, претензій не має і не матиме. Однак, заява залишена без задоволення. 09.02.2016р. позивач повторно подав аналогічну заяву про звільнення його за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України. Проте, в кінці робочого дня 09.02.2016р. позивача повідомлено, що у відповідача відсутні підстави для звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП України. На переконання позивача, вищезазначені обставини свідчать про грубе порушення права на звільнення за власним бажанням, допущено порушення статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 43 Конституції України, відповідно до яких забороняється примусова праця.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року та прийняти нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги, а саме: зобов'язати відповідача негайно звільнити позивача 09.02.2016 р. з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці у Сумській області за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України згідно з поданою заявою від 09.02.2016р.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та помилково відмовив у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

16.05.2016 року до суду від представника позивача - ОСОБА_2 надійшла заява про часткову відмову від адміністративного позову.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2016 року вищезазначена заява представника позивача задоволена. Постанова Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2016р. по справі №818/205/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, розраховуючи його, виходячи з суми стягнення за один місяць у розмірі 2366 грн. 70 коп., встановленої відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу; стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15 в частині негайного поновлення на посаді за період з 24.11.2015р. до 08.02.2016р., що складає 53 робочих дні, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 112,70 грн., встановленої у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу; стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 09.02.2016р. по день фактичного видачі трудової книжки, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 112,70 грн., встановленої у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі №818/3540/15, з урахуванням індексації та компенсації втрат частини доходу, підвищення розміру посадового окладу; стягнення компенсації за 10 календарних днів невикористаної відпустки за період з 24.11.2015р. до 09.02.2016 р. - визнана нечинною та закрито провадження в цій частині позовних вимог.

Враховуючи наведене, справа підлягає розгляду в частині позовних вимог щодо зобов'язання Управління Держпраці в Сумській області негайно звільнити ОСОБА_1 (дата звільнення - 09.02.2016р.) з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України згідно з поданою позивачем заявою від 09.02.2016р.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна служба є державною службою.

Складовими елементами правового статусу осіб публічної служби є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач у період з 01.03.2012 року по 05.08.2015 року працював на посаді головного державного інспектора з охорони праці територіального управління Держгірпромнагляду України у Сумській області.

Наказом від 06.08.2015 року №86-к ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці у Сумській області в порядку переведення.

12.08.2015 року позивач подав до Управління Держпраці в Сумській області заяву про надання йому днів невикористаної відпустки за період роботи в ТУ Держгарпромнагляду у Сумській області. 18.08.2015 року позивачем подано повторну заяву про надання відпустки. Однак, відповідачем відпустку надано не було.

28.08.2015 року позивачем подано заяву до Управління Держпраці в Сумській області про звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП України. Одна, замість звільнення згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, відповідачем проведено службове розслідування, за результатами якого ОСОБА_1 звільнено на підстав п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України - за прогул, оскільки 20.08.2015р., 21.08.2015р., 25.08.2015р. та 26.08.2015р. він був відсутній без поважних причин на робочому місці не виконував свої службові обов'язки. Наказ про звільнення датовано 10.09.2015р.

Не погоджуючись із правомірністю звільнення, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. по справі №818/3540/15 позовні вимоги задоволено частково. Скасовано Наказ Управління Держпраці в Сумській області №89-к від 10.09.2015р., поновлено ОСОБА_1 на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5860 грн. 40 коп. (з розрахунку 112,70 грн. середньоденна заробітна плата х на 52 робочих дні)

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р. вищезазначена постанова залишена без змін.

При цьому, постанову суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді відповідачем отримано 30.11.2015 року.

03.12.2015 року Управлінням Держпраці в Сумській області було надіслано на адресу ОСОБА_1 лист №15-27/1218, в якому позивачу пропонувалося з'явитися до сектору персоналу Управління Держпраці у Сумській області для подальшого поновлення на роботі. Факт надсилання даного листа підтверджується витягом з журналу вих.кореспонденції. Однак, позивач до Управління не звернувся, жодної відповіді не надав. До виконавчої служби з відповідною заявою щодо виконання рішення суду також не звертався.

13.01.2016 року позивачу повторно направлено лист про необхідність з'явитися до сектору персоналу Управління Держпраці в Сумській області, який також було проігноровано позивачем.

15.01.2016 року Управлінням виданий наказ №7-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1.", відповідно до якого, ОСОБА_1 мав приступити до виконання своїх посадових обов'язків з 22.01.2016р. Даний Наказ разом з супровідним листом направлено рекомендованим листом з описом вкладення, який повернувся до Управління 24.02.2016р. у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

21.01.2016 року на мобільний номер, який було зазначено в особовій картці позивача, здійснено три телефонних дзвінка (о 9-30, 9-36, 15-00) з метою доведення змісту наказу від 15.01.2016р. №7-к. Однак, телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповів, тому на вказаний номер йому було відправлено смс-повідомлення наступного змісту: "Відповідно до Наказу від 15.01.2016р. №7-к вас поновлено на роботі. З 22.01.2016р. вам необхідно приступити до виконання своїх посадових обов'язків". Дана обставина підтверджується Актом засвідчення факту здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_1 від 21.01.2016 року, який засвідчено працівниками Управління Держпраці в Сумській області.

22.01.2016 року начальник відділу нагляду в машинобудування та енергетиці Управління ОСОБА_4 перебував у відрядженні в м.Глухів та за вказівкою керівника мав вручити копію Наказу про поновлення безпосередньо ОСОБА_1, який мешкає в м.Глухів, вул.Жертв Революції, 14. Згідно пояснень ОСОБА_4, допитаного в якості свідка під час розгляду справи у суді першої інстанції, вказано, що 22.01.2016р. перебував у відрядженні в м.Глухів, але вручити копію Наказу про поновлення ОСОБА_1 йому не вдалося, оскільки за місцем реєстрації позивач був відсутній, дружина позивача відмовилася отримувати Наказ від 15.01.2016р. від підпису відмовилася. Тому, копію відповідного Наказу було передано сусіду ОСОБА_1 - ОСОБА_5 під особистий підпис.

25.01.2016 року під час телефонного дзвінка о 8 год. 45 хв. на мобільний телефон позивачу доведено до відому зміст Наказу від 15.01.2016р. №7-к та повідомлено про необхідність з'явитися на робоче місце для виконання посадових обов'язків. Однак, протягом робочого дня 25.01.2016р. ОСОБА_1 на робочому місці не з'явився, про причину своєї відсутності Управління жодним чином не повідомив, про що складено відповідний Акт.

27.01.2016 року рекомендованим листом ОСОБА_1 направлено запит про повідомлення про місце перебування та причин нез'явлення на робочому місці. Лист отримано позивачем 30.01.2016 року.

04.02.2016 року позивачу повторно направлено рекомендованим листом запит про повідомлення місця перебування, з пропозицією надати пояснення щодо відсутності його на робочому місці в період з 22.01.2016р. по 04.02.2016р.

Не зважаючи на неодноразові звернення та листи, ОСОБА_1 з'явився до Управління Держпраці в Сумській області лише 08.02.2016р. При цьому, після появи на робочому місці 08.02.2016р. позивач в той же день написав заяву про звільнення його на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України. Зміст заяви наступний: "Вимагаю звільнити мене згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. За період після поновлення заробітну плату прошу не нараховувати. Претензій не маю та мати не буду. 08.02.2016р. Підпис".

08.02.2016 року ОСОБА_1 надано відповідь вих.№15-27/477/14 на його заяву, в якій Управління Держпраці у Сумській області зазначає про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.38 КЗпП України.

09.02.2016 року ОСОБА_6 знову звертається до Управління з заявою наступного змісту: "Вдруге вимагаю звільнити мене 09.02.2016р. згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. За період після поновлення мене на посаді згідно з постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. у справі №818/3540/15 заробітну плату прошу не нараховувати, претензій не маю. 09.02.2016р. Підпис".

За наслідками розгляду вказаної заяви, Управлінням надано відповідь від 09.02.2016р. №15-27, в якій зазначається, що листом від 08.02.2016р. вих..№15-27/477/14 надана вичерпна відповідь з даного питання.

Крім того, 09.02.2016 року позивач звернувся до Управління з письмовою заявою щодо видачі йому трудової книжки в кінці робочого дня 09.02.2016р.

10.02.2016 року позивачу надано відповідь вих.№15-27/547/14 в якій вказано, що відповідно до Наказу Управління від 15.01.2016р. ОСОБА_1 поновлено на посаді. Отже, станом на 10.02.2016р. ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Управлінням Держпраці в Сумській області, а тому відсутні правові підстави для видачі трудової книжки. З посиланням на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту і Мінзахисту від 29.07.1993р. №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. №110, у разі необхідності, позивачу було запропоновано надати виписку з трудової книжки відомостей про роботу.

10.02.2016 року ОСОБА_1 на робочому місці був вже відсутній, однак знову звернувся з заявою від 10.02.2016р. до відповідача з вимогою надіслати йому трудову книжку за його адресою в м.Київ.

Листом від 11.02.2016 року позивачу надіслано відповідь про відсутність підстав для видачі трудової книжки та з вимогою надати пояснення щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 10.02.2016р. та 11.02.2016р.

Будь-яких пояснень позивачем не надавалось. На робочому місці з 09.02.2016р. ОСОБА_1 не з'являвся, що не заперечується самим позивачем. Причину своєї неявки на роботу в Управлінні Держпраці в Сумській області позивач обґрунтовує тим, що на даний час працює в м.Київ на іншому підприємстві.

Не погоджуючись із правомірністю вказаних дій відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Управління Держпраці в Сумській області негайно звільнити ОСОБА_1 (дата звільнення - 09.02.2016р.) з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Держпраці в Сумській області за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України згідно з поданою позивачем заявою від 09.02.2016р., суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

При звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст.38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 31.10.2012 року №6-120цс12).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у заяві про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник повинен зазначити правові підстави та причини які спонукають до розірвання трудового договору, які працівник визначає самостійно.

В свою чергу, як вбачається із поданих ОСОБА_1 заяв від 08.02.2016р. та від 09.02.2016р., останнім не було вказано жодного факту порушення законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору. Як наслідок, роботодавець був позбавлений правових підстав для звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП.

Посилання позивача, як на підставу порушення відповідачем норм КЗпП України на те, що рішення суду про поновлення його на роботі не було виконано своєчасно, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказану обставину не було зазначено безпосередньо у заяві до Управління держпраці в Сумській області від 09.02.2016р. про бажання бути звільненим за ч.3 ст.38 КЗпП.

Крім того, відповідно до ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для виконання для осіб, які беруть участь у справі, для всіх органів, підприємств, організацій і підлягає виконанню на всій території України. Отже, постанова Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2015р. по справі №818/3450/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді в Управління держпраці в Сумській області є обов'язковою для виконання не лише для відповідача, а й для позивача, якого було поновлено і який мав з'явитися в Управління для продовження роботи на відповідній посаді у якості поновленого працівника.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач вже 24.11.2015р. знав про існування рішення суду але вважав, що відповідач мав належним чином повідомити його про прийняття відповідного наказу про його поновлення на посаді. При цьому, у наданих під час розгляду справи у суді першої інстанції письмових поясненнях вказано, що "весь цей час він тимчасово знаходився у місті Києві та об'єктивно не міг отримати зазначену кореспонденцію та повідомлення". Разом з тим, доказів повідомлення відповідача про зміну місця проживання з м.Глухів на м.Київ ані під час розгляду справи у суді першої інстанції ані під час її апеляційного перегляду надано не було. В той час, матеріалами справи підтверджено те, що Управлінням вживались всі можливі заходи (крім оприлюднення відповідної інформації в ЗМІ) спрямовані на повідомлення позивача про існування відповідного Наказу про його поновлення на роботі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що затримка у виконанні рішення суду відбулася не з вини Управління, а внаслідок ухилення ОСОБА_1 від ознайомлення із відповідним наказом та небажання поновлюватися на роботі одразу після винесення судом відповідного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог щодо зобов'язання Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області негайно звільнити ОСОБА_1 (дата звільнення - 09.02.2016р.) з посади головного державного інспектора відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Управління Державної служби України з питань праці в Сумській області за власним бажанням згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України згідно з поданою позивачем заявою від 09.02.2016р..

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, в порушення вищезазначених вимог, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного від 25.03.2016 року по справі №816/205/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2016р. по справі №818/205/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений 25.05.2016 р.