Справа № 826/1115/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 травня 2016 року № 826/1115/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до третя особадержавного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»
провизнання протиправним та скасування рішення від 09.09.2015 №24284672, скасування запису від 09.09.2015 №11103081,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №24284672 від 09.09.2015, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, про державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (, 04073, місто Київ, проспект Московський, 28-А) на трикімнатну квартиру №142, загальною площею 64,1 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1;

- скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №11103081 від 09.09.2015, внесений державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (, 04073, місто Київ, проспект Московський, 28-А) на трикімнатну квартиру №142, загальною площею 64,1 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, як державним реєстратором прав на нерухоме майно, вчинено реєстраційну дію за відсутності факту вчинення щодо нерухомості нотаріальних дій, що виключає вчинення реєстраційних дій з останнім, а також не враховано те, що статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Крім того, за твердженням позивача, відповідачем при вчиненні реєстраційної дії не перевірено всіх документів, поданих товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», для цього, зокрема, не враховано відкритого виконавчого провадження, в результаті чого відбулося подвійне стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, заперечень проти позову не суду не надали, з огляду на що справу №826/1115/16 розглянуто у письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір від 24.10.2006 №2706/10/06/71-456, з метою забезпечення виконання якого між вказаним особами також укладено іпотечний договір від 24.10.2006, у відповідності до умов якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець (Кивошеєва Ж.Г.А.) передає в іпотеку іпотекодержателю (акціонерному комерційному банку «ТАС-Комерцбанк») належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1

Правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» - публічним акціонерним товариством «Сведбанк» - на підставі договору факторингу від 28.11.2012 №15 відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.10.2006 №2706/10/06/71-456.

При цьому, у відповідності до наявної у матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 09.09.2015, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною на підставі договору іпотеки від 24.10.2006 №18632 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24284672 від 09.09.2015, згідно з яким право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

На підставі вказаного у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис про право власності від 09.09.2015 №11103081.

Вважаючи вказане рішення за індексним номером 24284672 від 09.09.2015 та запис про реєстрацію права власності від 09.09.2015 №11103081 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

При цьому, згідно з частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (частина перша статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічні положення містяться у пункті 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №868), у силу якого нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із приписами пункту 5-5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Наведене вище також узгоджується з положеннями статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, у відповідності до якої, нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною не вчинялося жодної з перелічених у статті 34 Закону України «Про нотаріат» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріальної дії з об'єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а тому відповідач не мав передбачених законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Вказане також підтверджується інформацією, наведеною у листі Міністерства юстиції України від 13.11.2015 №С-22141/13, копія якого наявна у матеріалах справи.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що відповідач не мав права приймати оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 24284672 від 09.09.2015, згідно з яким право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 у справі №К/800/66279/13 (ЄДРСР №42627401) та від 02.02.2016 у справі №К/800/44973/15 (ЄДРСР №55514131).

Також, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Приписами пункту 10 Порядку №868 визначено, що заявник під час подання заяви особисто пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, документ, що посвідчує його особу. У разі подання заяви уповноваженою особою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, крім документа, що зазначений в абзацах другому - четвертому цього пункту, пред'являється документ, що підтверджує її повноваження, та подається його копія, засвідчена в установленому порядку.

Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень (частина шоста статті 44 Закону України «Про нотаріат»).

Водночас, у згаданому листі Міністерства юстиції України від 13.11.2015 №С-22141/13 вказано, що за результатами проведеної перевірки виявлено не дотримання приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. вимог статті 44 Закону України «Про нотаріат» та не перевірено дійсність довіреності та справжність спеціальних бланків нотаріальних документів, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, не спростовано.

Також, слід зазначити, що у матеріалах справи міститься копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2012 (ВП №35029943), відкритого на виконання виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом міста Києві, від 15.08.2012 у справі №2-1571/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості на загальну суму 1 163 994,07 грн.

У відповідності до заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2012 у справі №2-1571/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.02.2014, стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості на загальну суму 1 163 994,07 грн. відбулося внаслідок невиконання останньою умов кредитного договору від 24.10.2006 №2706/10/06/71-456.

Відтак, враховуючи факт наявного виконавчого провадження №35029943, прийняття відповідачем оскаржуваного рішення на підставі іпотечного договору від 24.10.2006 №18632 є свідченням подвійного задоволення кредиторських вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», тобто шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та шляхом стягнення грошових коштів у межах виконавчого вказаного виконавчого провадження, що порушує права позивача, як боржника у вказаних правовідносинах.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем положень статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд вказує про таке.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (ЄДРСР №51404742).

Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення.

Крім того, судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи відповідачем, який у спірних правовідносинах виступає суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об'єкту нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Іншого відповідачем та іншими особами, які беруть участь у справі, не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

З урахуванням викладеного, суд вказує про протиправність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24284672 від 09.09.2015, згідно з яким право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Щодо позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №11103081 від 09.09.2015, внесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (, 04073, місто Київ, проспект Московський, 28-А) на трикімнатну квартиру №142, загальною площею 64,1 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1, суд зазначає про таке.

Так, у відповідності до положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на викладене вбачається, що наслідком скасування рішення про держану реєстрацію прав є внесення відповідного запису до Державного реєстру прав, що відбувається на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, суд вказує, що дана вимога наразі є передчасною, оскільки скасування оскаржуваного запису здійснюється на підставі даної постанови суду у разі набрання нею законної сили, що наразі не відбулося.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24284672 від 09.09.2015, згідно з яким право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.