Справа № 826/24748/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Київ справа № 826/24748/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.»

про визнання протиправною та скасування постанови від 21.07.2014 ВП № 44083682, зняття арешту з майна та зобовязання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк», позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві, відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.07.2014 ВП № 44083682 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 на праві власності, а саме: квартири № 65, яка розташована в будинку № 16 по вул. Інститутській в місті Києві та квартири № 9, що розташована в будинку № 2-Б по вул. Чаадаєва в місті Києві;

- зняття арешту з майна ОСОБА_1, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 39.29-56/064і від 21.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2381, а саме: квартири № 65, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, буд. 16 та з майна ОСОБА_1, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 026/718040-ІО від 04.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 5031, а саме: квартири № 9, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва Петра, буд. 2-Б;

- зобовязання Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві вчинити дії, визначені в ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 23 листопада 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено: ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, третя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю Фірму «Т.М.М.» (далі ТОВ Фірма «Т.М.М.», третя особа 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що накладеним арештом на все майно боржника ОСОБА_1 (в т.ч. і на квартиру № 65, яка розташована в будинку № 16 по вул. Інститутській в м. Києві та на квартиру № 9, яка розташована в будинку № 2-Б по вул. Чаадаєва Петра в м. Києві) у виконавчому провадженні № 44083682 та оголошеною забороною на його відчуження, порушені його права на предмети іпотек, як іпотекодержателя, та, для відновлення його прав та інтересів відповідно має бути знято арешт з майна боржника, а саме з двох вищевказаних квартир.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та третя особа 1 своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалися.

В судове засідання представники відповідача та третьої особи 1 не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від третьої особи 2 надійшов письмовий відзив, в якому остання зазначає, що Відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві накладаючи арешт на все майно боржника (ОСОБА_1А.) у виконавчому провадженні № 44083682 діяв у відповідності до вимог норм чинного законодавства.

З цих підстав, третя особа 2 вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, як наслідок, позивачу в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

В судовому засіданні представник третьої особи 2 проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в звязку з неявкою в судове засідання 20.01.2016 представників відповідача та третьої особи 1, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 2, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Договір кредиту № 39.29-55/229к (далі - Договір кредиту № 1).

По умовам Договору кредиту № 1, Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 581 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 13,00 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невідємною частиною (далі Кредит) (пп. 1.1 ст. 1 Договору кредиту № 1).

В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, Кредитор укладає в день укладення цього Договору з Позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з 3 кімн., загальною площею 97,10 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для придбання якого, згідно з п. 1.2 цього Договору, надається Кредит, та яке належить Позичальнику на праві власності, заставною вартістю 4 191 500,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору (за 100 доларів США = 505 грн.) еквівалентно сумі 830 000 доларів США 00 центів (пп. 1.3.1 п. 1.3 ст. 1 Договору кредиту № 1).

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) був укладений Іпотечний договір № 39.29-56/064і від 21.04.2008, по умовам якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобовязань за Договором кредиту № 39.29-55/229к від 21.04.2008, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (далі - Основне зобовязання), нерухоме майно, що придбане Іпотекодавцем за кредитні кошти, надані Іпотекодержателем відповідно до умов Договору, яким обумовлено Основне зобовязання, а саме: квартиру № 65 (шістдесят пять), що складається з 3 кімнат, загальною площею 97,10 (девяносто сім цілих десять сотих) метрів квадратних та жилою площею 62,70 (шістдесят два цілих сімдесят сотих) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, будинок № 16 (шістнадцять) (далі - Предмет іпотеки № 1).

Іпотечний договір № 39.29-56/064і від 21.04.2008 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2381.

Також судом встановлено, що 04.09.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 026/718035-KV (далі - Договір кредиту № 2).

По умовам Договору кредиту № 2, Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (далі Кредит), на умовах, визначених цим Договором.

Детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання Кредиту наведено в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невідємною частиною.

Надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами (далі Транш, а в сукупності - Транші), зі сплатою 13,50 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному у Додатку № 1 до цього Договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 150 000 доларів США 00 центів, з наступним графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 20 числа місяця, починаючи з жовтня 2008 року (пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору кредиту № 2).

В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення Кредиту (Траншів Кредиту), сплати процентів, можливої неустойки (штрафних санкцій, пені), а також інших витрат щодо здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає в день укладення цього Договору - з Позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з 2 кімн., загальною площею 95,00 (девяносто пять цілих) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та яке належить Позичальнику на праві власності, заставною вартістю 1 313 000,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору (за 100 доларів США = 485,07 грн.) еквівалентно сумі 270 682 доларів США 58 центів (пп. 1.3.1 п. 1.3 ст. 1 Договору кредиту № 2).

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) був укладений Іпотечний договір № 026/718040-ІО від 04.09.2008, по умовам якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобовязань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 026/718035-KV від 04.09.2008, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (далі Основне зобовязання), наступне нерухоме майно, а саме: квартиру № 9 (девять), що складається з 2 (двох) кімнат, загальною площею 95,00 (девяносто пять цілих) метрів квадратних та жилою площею 56,20 (пятдесят шість цілих двадцять сотих) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Чаадаєва Петра, будинок № 2-Б (два «Б») (далі - Предмет іпотеки № 2).

Іпотечний договір № 026/718040-ІО від 04.09.2008 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 5031.

В звязку з існуванням прострочених заборгованостей за вказаними вище кредитними договорами, Банком нотаріусу були подані заяви про вчинення виконавчих написів та звернення стягнення на предмети іпотек на підставі виконавчих написів.

31 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис № 9148 щодо звернення стягнення на трьохкімнатну квартиру № 65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку № 16 по вул. Інститутській в м. Києві, що належить ОСОБА_1 (Предмет іпотеки № 1), який предявлено на виконання до ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві.

Розглянувши заяву про примусове виконання виконавчого напису № 9148, виданого 31.10.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з боржника (третя особа 1) на користь стягувача (позивач) боргу в сумі 5 475 398,92 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника, а саме: трьохкімнатну квартиру № 65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 16, головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві 21.01.2013 було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36027290.

В процесі здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 36027290, головним державним виконавцем того ж дня було винесено також Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на трьохкімнатну квартиру № 65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 16, що належить боржнику: ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення: 5 475 398,92 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Також, 08.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис № 1621 щодо звернення стягнення на двохкімнатну квартиру № 9, загальною площею 95,00 кв.м., жилою площею 56,20 кв.м., яка розташована в будинку № 2-Б по вул. Чаадаєва Петра в м. Києві, що належить ОСОБА_1 (Предмет іпотеки № 2), який предявлено на виконання до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Розглянувши заяву про примусове виконання виконавчого напису № 1621, виданого 08.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з боржника (третя особа 1) на користь стягувача (позивач) заборгованості в розмірі 1 057 853,52 грн., державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43993617.

В процесі здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 43993617, державним виконавцем 15.07.2014 було винесено також Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачу після ознайомлення 14.09.2015 з матеріалами справи № 826/5983/15, зокрема, з мотивувальної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2015 стало відомо про існування іншого виконавчого провадження ВП № 44083682 з примусового виконання виконавчого листа № 360/444/13-ц, виданого Бородянським районним судом Київської області 23.08.2013, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ Фірми «Т.М.М.» (третя особа 2) сплачених по договору купівлі-продажу частки у статутному фонді коштів у розмірі 6 650 565,00 грн. та 3 441,00 грн. судового збору, а всього 6 654 006,00 грн.

Ознайомившись з матеріалами справи № 826/5983/15, позивачу стало відомо про те, що в межах виконавчого провадження ВП № 44083682 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 21.07.2014 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.07.2014 (ВП № 44083682) позивачу стало відомо про накладення арешту на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення: 6 654 006,00 грн. та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 лише в межах суми боргу (далі оскаржувана постанова).

Оскільки позивачу про існування вказаної вище постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.07.2014 (ВП № 44083682) стало відомо вже після ухвалення Окружним адміністративним судом м. Києва постанови від 12.08.2015 (справа № 826/5983/15), а саме 14.09.2015, останній не мав змоги в межах справи № 826/5983/15 звернутися до суду з заявою про зміну предмету позову чи уточнення позовних вимог.

Втім, встановлені позивачем обставини стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Незгода з оскаржуваною постановою та необхідність у знятті арешту з майна боржника, яке є Предметами іпотек № № 1, 2, а також необхідність у зобовязанні відповідача вчинити певні дії обумовили позивача на звернення до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення представників позивача та третьої особи 2, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV), Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі Закон № 898-IV), Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі Закон № 2654-XII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV визначено, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За приписами ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Приписами ч. ч. 1-4 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності свідчить, що винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження для забезпечення реального виконання рішення, є обов'язком державного виконавця.

Окрім цього, під час розгляду справи судом не було встановлено фактів, наявність яких не давала б можливості головному державному виконавцю накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження, в звязку з чим, підстав для визнання протиправної та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44083682 від 21.07.2014 у суду немає.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону № 606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Окрім цього, Законом № 898-IV визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту укладення Іпотечних договорів № 39.29-56/064і від 21.04.2008 та № 026/718040-ІО від 04.09.2008, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» набуло статусу Іпотекодержателя.

Як наслідок, звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, в інтересах особи яка не є іпотекодержателем, буде суперечити приписам ч. 1 ст. 54 Закону № 606-XIV.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В звязку з чим, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV, суд вважає зняти арешт з майна Іпотекодавця, яке є Предметами іпотек № 1 та № 2 за Іпотечними договорами № 39.29-56/064і від 21.04.2008 та № 026/718040-ІО від 04.09.2008, а саме, з трьохкімнатної квартири № 65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку № 16 по вул. Інститутській в м. Києві та з двохкімнатної квартири № 9, загальною площею 95,00 кв.м., жилою площею 56,20 кв.м., яка розташована в будинку № 2-Б по вул. Чаадаєва Петра в м. Києві, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44083682 від 21.07.2014.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону № 606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пп. 4.2.12 п. 4.2 розділу IV Інструкції № 512/5 у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 60 Закону (Закону № 606-XIV), державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності свідчить, що зняття арешту з майна у разі прийняття судом такого рішення, є обов'язком державного виконавця, в звязку з чим підстав для додаткового зобовязання державного виконавця вчинити дії, визначені в ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» немає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

2. Зняти арешт з майна ОСОБА_1, яке є Предметами іпотек № 1 та № 2 за Іпотечними договорами, відповідно, № 39.29-56/064і від 21 квітня 2008 року та № 026/718040-ІО від 04 вересня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровими номерами, відповідно № 2381, № 5031, а саме, з квартири № 65 (шістдесят пять), що складається з 3 кімнат, загальною площею 97,10 (девяносто сім цілих десять сотих) метрів квадратних та жилою площею 62,70 (шістдесят два цілих сімдесят сотих) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, будинок № 16 (шістнадцять) та з квартири № 9 (девять), що складається з 2 (двох) кімнат, загальною площею 95,00 (девяносто пять цілих) метрів квадратних та жилою площею 56,20 (пятдесят шість цілих двадцять сотих) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Чаадаєва Петра, будинок № 2-Б (два «Б»), накладений постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44083682 від 21 липня 2014 року.

3. В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко