Справа № 821/596/16
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/596/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (далі по тексту - відповідач) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 наказом начальника управління пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області від 29.03.2016 року № 11-0 "Про звільнення працівників управління" звільнена 31.03.2016 року з посади у зв'язку з реорганізацією управління відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним, оскільки у наказі про звільнення однією з підстав зазначений протокол засідання профкому від 25.02.2016 року № 2, але зазначила, що засідання профкому за участю працівників УПФ Нижньосірогозького району Херсонської області 25.02.2016 року не проводилось, з протоколом позивача не ознайомлено, його виданий за місяць до звільнення, що порушує норми ОСОБА_6 України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Також позивач зазначила, що 05 січня 2016 року її попереджено про звільнення, але з наказом про скорочення чисельності штату працівників ознайомлено не було.

Крім того, вказано, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Позивачу 24 березня 2016 року, тобто за 6 днів до звільнення, вручене повідомлення підписане начальником ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області ОСОБА_7 з пропозицією зайняти посаду головного спеціаліста бюджетно - фінансового сектору ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на період відпустки ОСОБА_8 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вважає, що оскільки посада, яку позивач займала до скорочення штату скорочено не було, тому вона має переважене право на її зайняття.

Зважаючи на викладене, позивач просить скасувати наказ від 29.03.2016 року № 11-0 "Про звільнення працівників управління" в частині звільнення ОСОБА_1, поновити її на посаді головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів у Нижньосірогозькому відділі обслуговування громадян ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області з 01.04.2016 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких вказав, що позивача звільнено правомірно. Так, у встановленому порядку працівників наказом повідомлено про наступне вивільнення з 10.03.1016 р. При цьому, зазначений наказ в судовому порядку оскаржено не було. Щодо твердження позивача про переважне право її залишення на роботі, оскільки її посаду не скасовано, відповідач зазначив, що під час вивільнення власник або уповноважений ним орган має право здійснити перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, на іншу посаду за його згодою, звільнивши на цій підставі менш кваліфікованого працівника. Проведеним аналізом професійної діяльності працівників управління, на місце ОСОБА_1 було запропоновано іншого працівника, врахувавши переважне право на залишення на роботі працівника з фаховою повною вищою освітою -ОСОБА_9 яка закінчила Львівську комерційну академію за спеціальністю облік і аудит, та здобула кваліфікацію економіста. Крім того, ОСОБА_9 має переважне право одинокої матері, яка виховує малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач має диплом Одеського фінансового технікуму ДТ № 5370ІЗ середньою спеціальною освітою, виданий 23.06.1983 за спеціальністю фінансист.

Зазначив, що позивачу 24 березня 2016 року запропоновано зайняти посаду головного спеціаліста бюджетно-фінансового сектору об'єднаного управління Фонду, але ОСОБА_1 відмовилася від цієї пропозиції.

Зазначив, що твердження позивача щодо не видання наказу про скорочення чисельності та штату працівників не відповідає дійсності, оскільки позивача ознайомлено з вказаним наказом.

Щодо твердження позивача, що засідання профспілкого комітету з питань скорочення не проводилося, відповідач зазначив, що збори членів профспілки управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонській області проводилися, що підтверджується протоколами зборів профспілки. Так, 22.02.2016 проведено апаратну нараду за участю всіх працівників (членів профспілки), на якій доведено інформацію про подальше вивільнення і вирішено звернутися до профспілки з поданням про погодження вивільнення працівників. Начальником управління ОСОБА_10 направлено подання від 24.02.2016 № 614/07 до первинної профспілкової організації працівників управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області про погодження звільнення працівників. 06.02.2016 надано повідомлення профспілкової організації, членом якої є даний працівник, про надання згоди на звільнення працівників.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечення підтримали та просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства України, суд дійшов до наступного: статтею 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

ОСОБА_11 працювала на посаді головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області.

31 березня 2016 року наказом Управління пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області від 29.03.2016 р. позивача звільнено з вказаної посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпПУ.

Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Абзацом 1 статті Стаття 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Так, наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 161 від 31 грудня 2015 року "Про заходи у зв'язку з реорганізацією деяких підвідомчих управлінь Фонду області", зобов'язано забезпечити документальне оформлення попереджень про наступне вивільнення працівників, які працюють на посадах начальників управлінь Пенсійного фонду України в Бериславському, Великоолександрівському, Великолепетиському, Верхньорогачицькому, Високопільському, Горностаївському, ОСОБА_5, Каланчацькому, Нововоронцовському, Нижньосірогозькому, Новотроїцькому, Скадовському, Чаплинському районах та їх заступників, а також повідомлень щодо зайняття інших посад в новостворених підприємствах. Пунктом 3.2 вказаного наказу зобов'язано головам комісій з припинення діяльності вищевказаних управлінь забезпечити проведення реорганізації шляхом злиття в строк до 11 березня 2016 року. Вказаний наказ прийнято відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" та на виконання наказу Пенсійного фонду України від 28.12.2015 р. № 211 "Про заходи у зв'язку з реорганізацією деяких територіального органів Фонду".

Відповідно до Постанови КМУ "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" від 16.12.2015 № 1055, відбулася ліквідація управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області шляхом реорганізації, злиття до новоутвореного ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області.

Наказом Управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області № 6 від 05 січня 2016 року "Про попередження працівників управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області" позивача попереджено про наступне вивільнення з посади з 10 березня 2016 року.

Крім того, в матеріалах справи наявне попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 з 10 березня 2016 року, видане Головою комісії з припинення діяльності управління, відповідно до якого позивача про звільнення ознайомлено 05 січня 2016 року.

Судом встановлено, що наказом Управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області № 30 від 10 березня 2016 року "Про продовження терміну попередження" повідомлено про продовження терміну попереджень про наступне вивільнення працівників до дати внесення запису до Єдиного державного реєстру запису про припинення діяльності управління. Додатком до вказаного наказу підтверджується ознайомлення з ним позивача.

Пунктом 1 наказу Управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області № 11-0 від 29 березня 2016 року "Про звільнення працівників управління" звільнення ОСОБА_1 з 31 березня 2016 року. З вказаним наказом позивача ознайомлено 31 березня 2016 року, про що нею здійснено запис у вказаному наказі.

Отже, суд не приймає до уваги твердження позивача, що її не ознайомлено з наказом про скорочення чисельності штату працівників, оскільки відповідно до додатку до наказу № 6 від 05 січня 2016 року "Про попередження працівників управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області" позивача попереджено про наступне вивільнення з посади з 10 березня 2016 року, про що позивачем особисто поставлено підпис. Вказаний наказ у судовому порядку не оскаржено та не скасовано.

Крім того, судом встановлено, що позивача про звільнення попереджено 05 січня 2016 року, при цьому, звільнено 31 березня 2016 року. Отже, відповідачем не порушено встановлений законодавством термін попередження про наступне вивільнення працівників.

Щодо твердження ОСОБА_1 про порушення відповідачем ОСОБА_6 України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" суд зазначає, що абзацом 3, 4 статті 22 ОСОБА_6 України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Профспілки мають право вносити пропозиції державним органам, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об'єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов'язаних з вивільненням працівників, які є обов'язковими для розгляду.

Статтею 43 Кодексу законів про працю України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Так, 24 лютого 2016 року начальник управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області звернувся в.о. голови професійної спілки працівників Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області щодо погодження звільнення працівників.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний протокол засідання загальних зборів професійної спілки працівників Пенсійного фонду України № 2 від 25 лютого 2016 року встановлено, збори членів профспілки управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонській області на порядку денному було питання про надання згоди на звільнення за скороченням штату працівників управління Пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області. Загальними зборами ухвалено рішення щодо надання згоди на звільнення працівників, в тому числі, ОСОБА_1

06 лютого 2016 року відповідачу надано повідомлення профспілкової організації про надання згоди на звільнення працівників.

Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо відсутності її на засідання профспілкового комітету, оскільки, додатком до вказаного протоколу передбачено список працівників, членів профспілкової спілки присутніх на засіданні зборів. У вказаному списку також зазначена позивач.

Крім того, суд зазначає, що даний протокол має все необхідні реквізити, в законному порядку протокол не не оскаржено та скасовано, також позивачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів з заявою щодо підробки даного документу.

Щодо твердження позивача про невиконання вимоги відповідачем щодо працевлаштування ОСОБА_1 у новоствореному органі суд зазначає, що абзацом 1 статті 42 Кодексу законів про працю передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом встановлено, що у створеному ОСОБА_5 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Херсонської області на посаду головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем прийнято іншого працівника, а саме, ОСОБА_9

Абзацом 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи поперед жувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (абз. 3, 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92).

Судом встановлено, що 24 березня 2016 року позивачці було вручено повідомлення з пропозицією зайняти посаду головного спеціаліста бюджетно-фінансового сектору об'єднаного управління Фонду.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачу було запропоновану іншу посаду, але від вказаної пропозиції ОСОБА_1 відмовилася, тому суд не приймає посилання позивача на те, що управлінням пенсійного фонду України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області не вжито заходів для її працевлаштування. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача щодо переважного права на зайняття посади головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підтримки аналітично - інформаційних систем, оскільки Іванівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Херсонській області має право провести перестановку чи перегрупування працівників та прийняти на вказану посаду більш кваліфікованого працівника.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19,128, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18 травня 2016 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 12.3