Справа № 814/435/16
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

16 травня 2016 року Справа № 814/435/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2
доПервомайської районної державної адміністрації, вул. Чкалова, 12, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200
треті особиОСОБА_2, АДРЕСА_3 ОСОБА_3, АДРЕСА_4 Управління Держгеокадастру в Первомайському районі Миколаївської області, вул. Грушевського, 1, Первомайськ, Миколаївська область, 55200
провизнання недійсним розпоряджень,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, в якому просив:

- визнати недійсним розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області №270-р від 09.10.2015 р. "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_3 в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області";

- визнати недійсним розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області №43-р від 26.02.2016 р. "Про внесення змін до розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09.10.2015 р. №270-р "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_3 в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області".

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржувані розпорядження Первомайської РДА є недійсними, винесені з порушенням вимог діючого законодавства та є такими, що порушують права позивача, оскільки в жовтні 2015 р. на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області 27.10.2015 р. за №МК 36, позивачем було розпочато будівництво закусочної з літнім майданчиком по АДРЕСА_5. Будівельні роботи здійснювалися на земельній ділянці, яка орендувалася позивачем у відповідності до договору суборенди земельної ділянки, укладеного 20.09.2011 р. між ОСОБА_2 (орендодавець) та позивачем ОСОБА_1 (суборендар), зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 29.02.2012 р. за реєстраційним номером 00957. Будівництво вищевказаного об'єкту було завершено наприкінці 2015 р., про що була складена Декларація про готовність до експлуатації об'єкта, яка погоджена та зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області 02.12.2015 р. за №МК 26. 29.01.2016 р. позивачем було зареєстровано право власності на новозбудований об'єкт, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2016 р.. Також, 29.01.2016 р. позивач звернувся до Первомайської РДА із заявою про надання в оренду вільних земель, орієнтованою площею 250м2 державної власності в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для обслуговування та створення інфраструктури та пожежної частини до капітального будівництва за адресою АДРЕСА_5. На звернення позивач отримав від відповідача відповідь про те, що відповідно до ст. 134 Земельного Кодексу України земельна ділянка вільна від забудови підлягає обов'язковому продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). При цьому, в подальшому ОСОБА_3 оспорюваними розпорядженнями було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування об'єктів торгівлі загальною площею 0,1037га в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Відповідач позов не визнав, вказавши на невмотивованість позовних вимог, що ґрунтуються на безпідставних судженнях про незаконність оспорюваних розпоряджень.

Треті особи - ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області проти задоволення позову заперечували.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибув.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в них фактичні дані в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, виходячи з наступного.

10.09.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до Первомайської РДА із заявою про надання дозволу на складання Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, для будівництва та обслуговування об'єктів торгівлі, загальною площею 0,1037 га в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

09.10.2015 р. відповідачем прийнято розпорядження №270-р від 09.10.2015 р. "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_3 в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області".

03.02.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою щодо внесення змін в розпорядження №270-р від 09.10.2015 р., стосовно зміни площ земельної ділянки.

Прийнятим розпорядженням з урахуванням змін та доповнень, внесених розпорядженням №43-р від 26.02.2016р., відповідач надав дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_3 терміном на 49 років площею 0.1219 га, з них 0.0787 га що перебувають в користуванні ОСОБА_3 та 0,0432 із земель запасу Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та дозвіл на розробку технічної документації з нормативно грошової оцінки зазначеної земельної ділянки, які межують із забудованою позивачем земельною ділянкою. В подальшому оспорювані розпорядження реалізовані - на замовлення позивача компетентною організацією виготовлено проект землеустрою, в якому передбачено узгодження сервітутів для гарантування прав третіх осіб. Таким чином, оспорювані розпорядження вичерпали свою дію їх виконанням, що виключає визнання їх недійсними або скасування.

Доводи позивача про незаконність розпорядження про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки в супереч вимогам ст. 134 Земельного кодексу України без проведення конкурсу або аукціону, суд вважає невмотивованими, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 116 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст.123 ЗК України).

Частинами 2 та 3 статті 124 Земельного Кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 134 Земельного Кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка планується до відведення третій особі ОСОБА_3 виключно для обслуговування об'єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі (магазину непродовольчих товарів з мийкою та пунктом дрібного ремонту автомобілів), яка належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.21016 р.

За твердженнями відповідача спірна земельна ділянка не готувалась як лот для проведення земельних торгів, оскільки на ній розташований об'єкт нерухомого майна, що знаходиться у власності ОСОБА_3.

Стосовно доводів позивача, що оскаржуваними розпорядженнями порушуються вимоги Державних будівельних норм України щодо пожежної безпеки, оскільки унеможливлює позивача як власника суміжної земельної ділянки влаштування дороги з твердим покриттям для проїзду пожежної машини, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2* додатку 3.1 (обов'язковий) ДБН 360-92** при проектуванні проїздів і пішохідних шляхів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-добудованими приміщеннями, і доступ пожежних з автодрабин або автопідйомників у будь-яку квартиру або приміщення.

Відстань від краю проїзду до стін будинку, як правило, слід приймати 5- 8 м для будинків до 9 поверхів і 8- 10 м для будинків 9 поверхів і вище. Ширина проїзду повинна бути не менш 3,5 м. У зоні між будинками та проїздами, а також на відстані 1,5 м від проїзду з боку, протилежного будинку, не допускається розміщати огородження, повітряні лінії електропередачі й рядову посадку дерев. Відповідно до примітки до цього пункту уздовж фасадів будинків, що не мають входів, допускається передбачати смуги шириною 6м з нижчим типом покриттів, придатні для проїзду пожежних машин.

Згідно з п.7.27 ДБН 360-92** розрахункові параметри вулиць і доріг міст слід приймати за таблицею 7.1, де зазначено, що проїзди можуть мати ширину 3- 3,5 м.

Пунктом 6.1 ДБН В.2.2.-9-99 "Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди" встановлено, що при проектуванні громадських будинків необхідно забезпечувати безпечні підходи й під'їзди до будинків, можливість безпечного переміщення відвідувачів усередині будинків, у тому числі інвалідів, осіб з обмеженою рухомістю та дітей (ВСН 62).

Пунктами 6.1, 6.2 ДБН В.1.1.7-2002 "Пожежна безпека об'єктів будівництва" передбачено, що гасіння можливої пожежі і проведення пожежно-рятувальних робіт у будинках повинні забезпечуватися, зокрема, улаштуванням проїздів і під'їзних шляхів для пожежних машин, суміщених з функціональними проїздами та під'їздами, або спеціальних. Проїзди й під'їзні шляхи для пожежних машин слід передбачати відповідно до вимог ДБН 360, СНіП ІІ-89, ДБН Б.2.4-1, ДБН Б.2.4-3.

Згідно з пунктом 3.46* СНіП ІІ-89 до будівель і споруд по всій їх довжині повинен бути забезпечений під'їзд пожежних автомобілів: з однієї сторони - при ширині будівлі або споруди до 18м і з двох сторін - при ширині більше 18 м, а також при облаштуванні замкнених та напівзамкнених дворів. У випадках, коли за виробничими умовами не потрібно облаштування доріг, під'їзд пожежних автомобілів допускається передбачати по поверхні, що спланована і укріплена, шириною 3,5 м в місцях проїзду.

Пунктом 2.2 Технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної сумісної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах 18.05.1998р. (далі - Технічні вказівки), визначено, що розміри земельних ділянок та їх компонентів обумовлюються функціональним використанням (призначенням) і обґрунтовуються раціональним (ефективним) використанням землі, будівельними, протипожежними, санітарними та іншими нормами з урахуванням придатності та цінності території населеного пункту.

Згідно з п.3.1 Технічних вказівок розміри земельних ділянок різного функціонального використання в існуючій забудові визначаються виходячи з необхідності забезпечення умов експлуатації розташованих на них будинків, будівель, споруд, насаджень на підставі дотримання встановлених будівельних, протипожежних і санітарних норм у відповідності з цільовим призначенням цих ділянок, а також раціонального використання суміжних ділянок.

Пунктом 3.2 Технічних вказівок визначається, що земельна ділянка може включати компоненти, які забезпечують її функціональну цілісність: територію під будинками (будівлями, спорудами); господарські та інші майданчики; шляхи, проїзди та тротуари; озеленені території; замкнуті водні простори (при наявності) і т. п.

Системний аналіз вищенаведених правових норм вказує на те, що земельна ділянка, що виділяється для функціонування споруди, повинна мати площу, що включає територію необхідну для обслуговування споруди з врахуванням приписів ДБН та СНіП.

Натомість орган, який спеціалізується на питаннях дотримання ДБН, інших будівельних стандартів та правил є управління архітектури при органах влади та органах місцевого самоврядування. Так, в даному випадку таким органом є відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, розвитку інфраструктури та з питань надзвичайних ситуацій Первомайської райдержадміністрації. Даний орган погодив відведення земельної ділянки в оренду третій особі ОСОБА_3 у тій площі, про яку йдеться в оскаржуваних розпорядженнях, а відтак з цього погодження від 01.03.2016 р. №18 випливає, що порушень ДБН або інших норм при відведенні зазначеної земельної ділянки вказаним органом не виявлено.

Також, суд не погоджується з доводами позивача, що оскаржуваними розпорядженнями порушуються його права, як суміжного користувача земельної ділянки. Слід зазначити, що надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є відчуженням такої земельної ділянки (передачі в оренду), оскільки у цієї особи на підставі наданого дозволу ще не виникає суб'єктивних прав щодо користування, володіння чи розпорядження земельною ділянкою.

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише підготовчим заходом для вирішення питання про передачу цих ділянок у користування.

Отже, права позивача в даному випадку порушені не були, а можливість такого порушення носить лише гіпотетичний характер у разі подальшого недодержання норм законодавства при передачі земельних ділянок в оренду.

Доводи позивача про протиправність дій відповідача, який не задовольнив його заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, також не є підставою для визнання недійсним рішень, якими третій особі надавався такий дозвіл.

Крім того, згідно зі ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономним, неефективним за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Тобто, такі акти місцевих державних адміністрацій можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду, а у випадку у випадку встановлення розпоряджень, останні підлягають саме скасуванню, а не визнанню недійсними.

До того ж, як зазначалося у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009р. №7-рп/2009, до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Розпорядження, що оскаржуються позивачем, є ненормативним актом, а отже є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання. Оскільки на час розгляду справи в суді, проектною організацією виготовлено проект землеустрою, вимоги про скасування, визнання недійсними оскаржуваних розпоряджень, які вичерпали свою дію їх виконанням, не підлягають задоволенню.

Таким чином, відповідач, в правовідносинах, що були предметом судового дослідження, діяв в спосіб, що передбачений законами України.

Вищенаведене в сукупності є підставою для відмови в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний