Справа № 285/4300/14-а
Суддя: Панталієнко П.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Панталієнка П.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_9 до управління Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно), третя особа - відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Житомирській області, про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:

5 листопада 2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову управління ПФУ в проведенні їй нарахування та виплати сум, призначених постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2009 року № 2-а-135/09 в частині зобов'язання відповідача надалі виплачувати їй державну пенсію за віком у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму та в подальшому перерахувати пенсію згідно зі зміною розміру прожиткового мінімуму як інваліду ІІІ групи, віднесеному до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно, до статей 50, 54 Закону України від 28 лютого

1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII);

- зобов'язати управління ПФУ провести їй таке нарахування починаючи з 23 липня 2011 року.

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2009 року у справі № 2-а-135/09, яка була залишена в силі Вищим адміністративним судом України, позов ОСОБА_9 було задоволено: зобов'язано управління ПФУ зробити позивачу перерахунок пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і в розмірі 50 % прожиткового мінімуму відповідно та зобов'язано в подальшому виплачувати їй пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і в розмірі 50 % прожиткового мінімуму відповідно та в подальшому перерахувати пенсію згідно зі зміною розміру прожиткового мінімуму як інваліду ІІІ групи, віднесеному до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону № 796-XII (а.с. 9, 10).

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області постановою від

9 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, позовні вимоги задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 лютого 2015 року на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України

(далі − КАС) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління ПФУ на вказані судові рішення.

27 січня 2016 року управління ПФУ звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 і 5 частини першої статті 237 КАС. У заяві просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, ухвалити нове - про відмову в позові.

На обґрунтування заяви додано копії судових рішень Вищого адміністративного суду України від 6 жовтня, 12 та 19 листопада 2015 року (№№ К/800/42283/15, К/800/19625/15, К/800/1530/15 відповідно) та постанов Верховного Суду України від 31 березня та 3 листопада 2014 року (№№ 21-37а14, 21-271а14 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування норм матеріального права судом касаційної інстанції, зокрема положень Закону № 796-XII.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції положень Закону № 796-XII. Так, у постанові цього Суду від 2 червня 2015 року

(справа № 21-317а15) міститься правовий висновок, відповідно до якого, оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова № 745), якою встановлено інші розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то положення статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України від

28 грудня 2010 року № 2857-VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови № 745.

До того ж у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року

(справа № 21-3696а15, 0908/2465/2012) міститься правовий висновок про те, що з 1 січня 2012 року нарахування і виплата пенсії позивачу має здійснюватись у розмірі, встановленому Законом України від 22 грудня 2011 року № 4282-VІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (далі - Закон № 4282-VI) та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок), оскільки за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки

Закон № 4282-VI був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, а на виконання

Закону № 4282-VI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону № 4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 6 грудня 2012 року № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік»

(далі - Закон № 5515-VI), пунктом 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.

Вказана норма Закону № 5515-VI неконституційною не визнавалась та її дія у

2013 році не зупинялась.

З 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон № 719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону № 796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, з 1 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Водночас, Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»

(далі - Закон № 1622-VII), який набрав чинності 3 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67 , яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Таким чином, з 3 серпня 2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону

№ 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 719-VII в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону

№ 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719-VII та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 3 серпня 2014 року.

Отже, лише в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року управління ПФУ повинно було нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_9 в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Порядком.

Разом з цим у справі, яка розглядається, ОСОБА_9 5 листопада 2014 року звернулася до суду із позовом, у якому, зокрема, просила зобов'язати управління ПФУ провести нарахування та виплачувати їй державну пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ починаючи з

23 липня 2011 року.

Водночас, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, не звернув увагу на те, що задовольнив позовні вимоги позивача за межами передбаченого статтею 99 КАС шестимісячного строку звернення до суду.

Згідно зі статтею 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, вирішуючи спір, суд не встановив, коли саме ОСОБА_9 дізналася чи повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Також суд не установив на підставі яких нормативно-правових актів нараховувалась і виплачувалась пенсія

ОСОБА_9 з 1 січня по 2 серпня 2014 року, в період, коли не було жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених

статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Перевірка та встановлення таких обставин має значення для правильного вирішення спору.

Отже, суд першої інстанції, з рішенням якого погодились апеляційний і касаційний суди, без належного з'ясування фактичних обставин справи передчасно дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 241 КАС справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами 2 і 3 розділу IV цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 227 КАС порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

Верховний Суд України позбавлений можливості установити необхідні обставини у цій справі та усунути допущені порушення, а тому, на думку колегії суддів, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву управління Пенсійного фонду України в м. Новограді-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від

9 грудня 2014 року, ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від

27 січня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий П.В. Панталієнко
Судді:О.Ф. ВолковМ.І. Гриців
О.А. КороткихО.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоО.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький