Справа № 804/16443/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2016 рокусправа № 804/16443/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

за участю:

представника відповідача: Синявського І.Л.

представника відповідача: Кузнецової І.А

представника позивача: Ланкевич К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року у справі №804/16443/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень - рішень,-

в с т а н о в и в :

14 березня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС №, №, № від 23.11.2012 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки на підставі Акту № 1408/22108/32702174 від 08.10.2012 року є незаконними, та такими, що прийняті із порушенням вимог норм податкового законодавства. Позивач зазначає, що ТОВ «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ» не мало жодного кваліфікаційного активу в період з 4 кварталу 2011 року по 1 квартал 2012 року, вказане визнано відповідачем в акті перевірки, відтак, на думку позивача, посилання відповідача в акті перевірки на те, що фінансові витрати по відсоткам за кредит підлягають врахуванню при визначенні собівартості кваліфікаційного активу є неправомірними. Водночас, позивач зазначає, що можливість коригування податкового зобов'язання у випадках, передбачених ст. 192 Податкового Кодексу України, ані прямо, ані опосередковано не обумовлена тривалістю строку між виникненням податкового зобов'язання та моментом виникнення обставини, яка є підставою для відповідного коригування.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ» було задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року скасовано, позовні вимоги задоволено: скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ДПС №, №, № від 23.11.2012 року.

Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області в інтересах ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області звернулось з касаційною скаргою у даній справі.

За наслідками касаційного перегляду, ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу було задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що на капіталізацію фінансових витрат жодним чином не впливає факт погашення або наявності заборгованості за запозиченими коштами підприємством. Втім, головним критерієм включення фінансових витрат до собівартості активу є процес його створення, і, як тільки такий процес завершується, витрати за нарахованими процентами мають визнаватися поточними витратами періоду, а їх капіталізація припиняється. При цьому, судами попередніх інстанцій належним чином не з'ясовано, що кредитні кошти отримані позивачем використовувались безпосередньо для створення кваліфікаційних активів, а не у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податків. Крім того, судам необхідно з'ясувати питання чи підпадають основні фонди позивача, введені в експлуатацію в 2010 році, під визначення кваліфікаційного активу.

Також, суд касаційної інстанції зазначив, що для правильного вирішення справи необхідно здійснити аналіз звітності позивача з податку на додану вартість для вирішення питання щодо правомірності коригування податкових зобов'язань та дослідити відповідні первинні документи податкового обліку.

За наслідками нового розгляду справи постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Веста - Індастріал» - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 09.07.2012 р. по 01.10.2012 р. посадовими особами відповідача було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 р. по 31.03.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 р. по 31.03.2012 р., про що було складено акт №1408/22-109/32702174 від 08.10.2012 р.

За результатами проведеної перевірки відповідачем зроблено висновки про порушення позивачем, зокрема, п. 138.2, пп. 138.5.2 п. 138.5, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за перевіряємий період у 1 кварталі 2012 р. у сумі 93 861 365,00 грн., та про порушення пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, ст. 192 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 182 258,00 грн. та завищено рядок 24 "залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" за перевіряємий період у сумі 192 909,00 грн.

У подальшому, за результатами проведеної перевірки на підставі акту перевірки №1408/22-109/32702174 від 08.10.2012 р. відповідачем 23.11.2012р. були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 93861365,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 228332,50 грн., у тому числі основний платіж (збільшення) - 182258,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 46074,50 грн.;

№, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 192909,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень - рішень №, № та № є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту введення в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструкцією) кваліфікаційного активу, у зв'язку з чим відсотки про цільовому кредиту підлягали подальшої капіталізації, у відповідності до вимог чинного законодавства, в свою чергу коригування податкової звітної позивача мали місце із порушенням строків визначених ст. 102 ПК України для їх внесення, у зв'язку з чим, прийняті у відношенні позивача податкові повідомлення - рішення є правомірними та обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стосовно заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 375167,00 грн. внаслідок здійснення коригування податкових зобов'язань в зв'язку з поверненням коштів, отриманих на підставі податкових накладних, по яким сплив трирічний строк з моменту виписки, слід зазначити наступне.

Положення п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України передбачають, що в разі, коли в майбутніх податкових періодах, з урахуванням визначених строків давності, платник податків самостійно, в тому числі за результатами електронної перевірки, виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, крім визначених обмежень, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно, в тому числі за результатами електронної перевірки виявлені. Також платник податків, який самостійно, в тому числі за результатами електронної перевірки, виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком установлених випадків:

- або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

- або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

У відповідності до п.192.1. ст.192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до п.102.5. ст.102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Отже, як вбачається з аналізу зазначених норм права законодавець не пов'язує право платника податку на коригування звітності у зв'язку з поверненням попередньої оплати, зміни оплати товарів, робіт (послуг) з датою укладання відповідних угод. Натомість, п. 102.5 ст. 102 визначено строк протягом якого можливо здійснити повернення надміру сплачених коштів та їх відшкодування.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься звітність з податку на додану вартість, а також первинні документи податкового обліку, що підтверджують правомірність коригування податкових зобов'язань, зокрема: договір купівлі - продажу №14ВИ-08/АКБ від 20.10.2008 р.; додаткова угода №2 від 22.12.2011 року до договору купівлі - продажу від 20.10.2008 р., податкові накладні, розрахунки коригувань кількісних та вартісних показників до податкової накладної, банківська виписка по рахунку, а також копії податкових накладних №21, 23, 24.

З зазначених документів вбачається, що ПАТ «ВЕСТА-ДНІПРО» (попередня назва - Українсько-угорське закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «ВЕСТА -ДНІПРО») у 2008 році було здійснено передплати за договором купівлі - продажу №14ВИ-08/АКБ від 20.10.2008 р. за придбання акумуляторних батарей.

На підставі викладеного позивачем були виписані податкові накладні №20, 21, 24, 28 (період виписки - жовтень, листопад, грудень 2008 року), оскільки товар поставлений не був, сторонами було ініційовано та проведено повернення передплати «ПАТ «ВЕСТА-ДНІПРО», 30.11.2011 року - на загальну суму 785100.00 грн. (в т.ч. ПДВ- 130850.00 грн.); 01.12.2011 року - 1520400.00 (в т.ч.253400.19 грн.)..

Коригування кількісних та вартісних показників по вказаним податковим накладним було здійснено позивачем в податковому періоді, коли мало місце поврення передплати - листопад 2011 року.

Таким чином, п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, та не є порушений позивачем, оскільки регулює строки давнини у двох випадках - подання платником податку заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або заяви про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому у останньому випадку строк 1095 днів починає обліковуватися від дня, наступного за днем отримання права на таке відшкодування.

В свою чергу, ст. 192 ПК України передбачено право здійснення коригувань задекларованих податкових зобов'язань, у зв'язку з поверненням передплат в разі якщо в наступному періоді сторони домовились, що товар не буде поставлятись. Отже, оскільки позивач, повернув передплати в листопаді 2011 року, він мав визначені законом права на коригування попередньо задекларованих показників податкової звітності в цей податковий період не зважаючи на те, коли було виписано податкові накладні.

Стосовно завищення позивачем суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за перевіряємий період у 1 кварталі 2012 року в розмірі 93861365,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 та п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку), якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Регулювання фінансових витрат та їх розподіл між витратами періоду та вартістю кваліфікаційного активу проводиться на підставі Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28.04.2006 №415 (далі по тексту - П(С)БО 31).

Під капіталізацією П(С)БО 31 розуміє включення нарахованих (визнаних) відсотків за запозиченнями, тобто фінансових витрат, до собівартості кваліфікаційного активу. Під останнім розуміють актив, який обов'язково потребує суттєвого часу для його створення. П(С)БО 31 не містить визначення, що саме вважається суттєвим часом, проте Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку фінансових витрат, затверджені наказом Міністерства Фінансів України від 01.11.2009 № 1300 (далі по тексту - Методичні рекомендації №1300), визначають його як час, який становить більше, ніж 3 місяці.

Пункт 5 П(С)БО 31 встановлює, що капіталізація фінансових витрат (тобто віднесення процентів пов'язаних із запозиченнями, до собівартості кваліфікаційного активу) застосовується лише до суми тих фінансових витрат, яких можна було б уникнути, якби не здійснювалися витрати на створення кваліфікаційного активу. Пункт 2.3 Методичних рекомендацій №1300 деталізує дану норму, вказуючи, що капіталізація фінансових витрат здійснюється тільки протягом періоду створення кваліфікаційного активу.

У п. 4.1 Методичних рекомендацій №1300 визначено умови, за якими мають діяти підприємства при визначенні суми фінансових витрат, що підлягає капіталізації. Так, серед іншого, для її обчислення необхідно визначитися: чи не скінчився термін створення кваліфікаційного активу у той час, як відсотки за позику підприємство продовжує сплачувати. Відповідно до п. 13 П(С)БО 31, капіталізація фінансових витрат припиняється, якщо створення кваліфікаційного активу завершено.

Головним критерієм включення фінансових витрат до собівартості активу (їх капіталізації) є процес його створення, і, як тільки такий процес завершується, витрати за нарахованими процентами мають визнаватися поточними витратами періоду, а їх капіталізація припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що об'єкт реконструкції відповідає визначенню - кваліфікаційний актив, оскільки створювався (реконструювався) понад 3 місяці, як того прямо вимагає законодавство.

Кваліфікаційний актив було введено позивачем в експлуатацію на підставі актів прийому - передачі (внутрішнього переміщення основних засобів ТОВ «Веста Індастріал» від 31.12.2010 року. Додатком до яких є, технічна документація, в якій зазначені техніки показники та характеристики об'єкту закінченого реконструкцією, та яка складається з: дозволу на початок виконання робіт підвищеної небезпеки №125.10.12-31.40.1 від 26.02.2010 року, акту опосвідчення стану безпеки електроустановок споживачів від 03.01.2010 року; акту №1 від 10.11.2010 року готовності об'єкта до експлуатації; акту № 01/10-А-0086 Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Дніпропетровській області від 24.01.2009 року; дозволів №740.10.30-31.40.0 від 17.03.2010 року на початок виконання робіт підвищеної небезпеки, дозволу №266.09.30-31.40.0 від 05.02.2009 року на початок експлуатації об'єкта, сертифікату відповідності №ДП00706 від 07.12.2010 року закінченого будівництва.

Матеріали справи також містять виписки з банківського рахунку про зарахування на користь позивача кредитних коштів та нарахування відсотків на них, платіжні доручення, що свідчать про понесені позивачем витрати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що грошові кошти отримані позивачем за кредитною угодою не є індивідуально-визначеною річчю, відтак не вбачається можливим прослідкувати фактичні витрати отриманих кредитних коштів (відповідних купюр) на відповідний кваліфікаційний актив.

Однак, враховуючи наявність документів, що свідчать про отримання зазначених коштів їх використання, та наявність документації на підтвердження створення (реконструкції) введення в експлуатацію кваліфікаційного активу, суд вважає достатніми підстави вважати, що позивачем було понесено витрати саме у зв'язку зі створенням (реконструкцією) кваліфікаційного активу.

В свою чергу, у відповідності до приписів чинного податкового законодавства та методичних роз'яснень платник проводить капіталізацію фінансових витрат понесених у зв'язку зі створенням кваліфікаційного активу у період до закінчення такого будівництва, реконструкції, або іншого створення.

Відтак, позивачем було правомірно віднесено до складу інших витрат витрати, пов'язані із виплатою процентів за користування кредитними коштами, після закінчення створення кваліфікаційного активу та введення його в експлуатацію, оскільки правові підстави для віднесення їх до собівартості реконструйованого об'єкту - відсутні в силу п. ст. 138 ПК України.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи відповідача стосовно невідповідності вимогам Закону документів на підтвердження введення в експлуатацію кваліфікаційного активу є безпідставними, оскільки ДПІ в Красногвардійському районі не є уповноваженим Державою органом на перевірку відповідності закінченого реконструкцією, будівництвом чи іншим переобладнанням об'єкту та документації щодо нього вимогам спеціального законодавства, технічних правил та норм, для умов визнання об'єкту введеним в експлуатацію. Більш того, відповідач не уповноважений на визначення дотримання позивачем вимог Закону в частині оформлення фактичного закінчення переобладнання кваліфікаційного об'єкту та його готовності до експлуатації.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення позивачем спеціальних норм в сфері закінчення переобладнання, реконструкції кваліфікаційного активу, відсутні докази на противагу введення його в експлуатацію.

Відтак, відповідачем, на його у відповідності до ст. 71 КАС України, покладено обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення не надано суду належних та допустимих доказів на користь порушення позивачем податкового законодавства в частині розподілу витрат підприємства.

З огляду на викладені, обставини суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення №, № та № прийняті відповідачем із порушенням вимог норм податкового законодавства, не на підстав та не в межах повноважень визначених законом, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне їх скасувати.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року слід скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року у справі №804/16443/15 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА-ІНДАСТРІАЛ»- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Карсногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС:

№ від 23.11.2012 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 93861365,00 грн.;

№ від 23.11.2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 228332,50 грн., у тому числі основний платіж (збільшення) - 182258,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 46074,50 грн.;

№ від 23.11.2012 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 192909,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко