Справа № 456/267/16-а
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Львів № 456/267/16-а

12 год. 52 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у колегіальному складі: головуючий суддя Клименко О.М., суддя Гулкевич І.З., суддя Мартинюк В.Я., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: представник не прибув;

третьої особи: представник Здинянчин Р.Т.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання недійсною відмови призначення та виплати одноразової грошової допомоги, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати недійсною відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.10.2015 року звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію», яку було направлено відповідачу для прийняття рішення. 06.11.2015 року відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п. 3.2. Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Позивач вважає необґрунтованим покликання відповідача на п. 4 вказаного Порядку, оскільки зазначеним пунктом не передбачено підстав для відмови у задоволенні заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги. Стверджує, що протиправною відмовою у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у 150000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Висновок про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги прийнято на підставі пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року, яка набрала чинності 31.10.2015 року. Вважає, що у випадку позивача відсутні підстави, передбачені ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи - ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд заслухав пояснення позивача та представника третьої особи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

28.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію», у зв'язку з тим, що внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, 22.04.2015 року Львівською обласною МСЕК № 3 йому встановлено другу групу інвалідності та 75% втрати працездатності.

До заяви додано документи відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, зокрема, довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, свідоцтво про хворобу, акт судово-медичного обстеження (дослідження), копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, висновок службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень, акт про нещасний випадок (у тому числі поранення), акт розслідування нещасного випадку (аварії), висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції від 25.05.2012 року, висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції від 13.08.2012 року, договір про відкриття банківського рахунку.

04.11.2015 року Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області направлено на адресу ДФЗБО МВС України документи для призначення одноразової грошової допомоги пенсіонеру МВС ОСОБА_1

06.11.2015 року відповідачем затверджено Висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1,

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,-у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 року затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 22.04.2015 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності (поранення, пов'язане з виконанням службових обов'язків), ступінь втрат професійної працездатності 75% із врахуванням 20%, встановлених 04.01.2012 року і 45%, встановлених 21.05.2012 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності,-у разі встановлення інвалідності II групи.

Оскільки з 22.04.2015 року у позивача виникло право на отримання грошової допомоги в зв'язку з встановленням йому як працівнику міліції другої групи інвалідності, пов'язаної із з проходженням служби в ОВС України, він 28.10.2015 року звернувся із заявою на ім'я начальника ГУМВС України у Львівській області з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги.

До заяви позивачем надані всі необхідні документи, перелік яких наведений в самій заяві.

Згідно з пунктом 9 Порядку МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Міністерством внутрішніх справ України відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20 грудня 1990 року, що об'єктивно підтверджується висновком від 02 листопада 2015 року.

Висновок про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги направлений Міністерством внутрішніх справ України до УФЗБО ГУМВС у Львівській області супровідним листом № 15/5-6572 від 06.11.2015 року.

Зі змісту цього супровідного листа вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року.

Відповідно до пункту 4 Порядку якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в 2012 році позивач отримав одноразову грошову допомогу, відповідно до пункту 1.3 «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 14 Порядку призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Відповідачем не зазначено жодної із таких підстав у висновку про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, не вказано відповідачем будь-якої з таких підстав і в ході судового розгляду адміністративної справи.

З урахуванням вимог пункту 4 Порядку у разі встановлення позивачу другої групи інвалідності протягом двох років після отримання в 2012 році одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 1.3 «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року, одноразова грошова допомога на підставі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 22.04.2015 року повинна бути розрахована і виплачена з урахуванням раніше виплаченої суми, тобто із зменшенням нової виплати на суму раніше виплаченої допомоги у разі, якщо позивач має право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Вказана норма Порядку не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Оскільки позивачу встановлена друга група інвалідності в строк більше двох років після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, він має право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої допомоги в сумі 35217,00 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що Висновок Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 06.11.2015 року не відповідає критеріям, встановленим ч. 3 ст. 2 КАС України, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, суд вважає за необхідне зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII на підставі його заяви від 28.10.2015 року, оскільки саме в такий спосіб порушене право позивача на отримання одноразової грошової допомоги отримає відповідний захист з урахуванням вимог ч. 1 ст. 2 КАС України.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 цієї ж Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги; вказана відмова не ґрунтується на вимогах закону та вчинена з грубим порушенням вимог Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Судом також встановлено, що протиправна відмова відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги змусила останнього звертатись до суду за захистом свого порушеного права, що, з урахуванням стану здоров'я позивача та його місця проживання, мало наслідком моральні переживання позивача та порушення його нормальних життєвих зв'язків. Судом встановлено, що саме протиправне рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги стало причиною завдання позивачу моральної шкоди.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розглядаючи питання розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу, суд враховує у сукупності характер немайнових витрат позивача, стан його здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, а також зусилля, прикладені позивачем для відновлення свого порушеного права. З урахуванням наведеного, суд вважає розумним та справедливим розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу відповідачем, в сумі 10000,00 грн., а адміністративний позов у цій частині слід задовольнити частково.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає до часткового задоволення.

Правила ст. 94 КАС України не застосовуються, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Висновок Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 06.11.2015 року.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII на підставі його заяви від 28.10.2015 року.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 23.05.2016 року.

Головуючий суддя Клименко О.М.

Суддя Гулкевич І.З.

Суддя Мартинюк В.Я.