Справа № 180/461/16-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" травня 2016 р. справа № 180/461/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.03.2016 р. у справі №180/461/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області

про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови виплатити члену сім'ї ОСОБА_2 на підставі ст.1227 Цивільного кодексу України та ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховану недоотриману пенсію чоловіка ОСОБА_3, у зв'язку з його смертю на загальну суму 46223,83 грн., а також щодо відмови у подальшому її нарахуванні та виплаті по місяць смерті ОСОБА_3;

- зобов'язати відповідача виплатити члену сім'ї ОСОБА_2 нараховану недоотриману пенсію її чоловіка ОСОБА_3, у зв'язку з його смертю на загальну суму 46223,83 грн., а також на підставі ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» донарахувати та виплати члену сім'ї ОСОБА_2 пенсію її чоловіка ОСОБА_3, у зв'язку з його смертю включно по місяць його смерті;

- стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.03.2016р. позов залишено без руху. Ухвала мотивована тим, що Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено пільги для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни відносно оплати судового збору, однак звільнення таких осіб від оплати судових витрат передбачено лише у справах, пов'язаних із розглядом питань щодо їх соціального захисту. В позові позивач просить вирішити питання пов'язане із спадкуванням соціальних виплат, після смерті свого чоловіка, а тому в даному випадку вказана норма закону застосуванню не підлягає. Також суд зазначив, що позивачем не підтверджується її статус як особи, якій надаються пільги, передбачені п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач, зокрема, зазначив, що предметом спору у позові були питання, пов'язані із соціальним захистом, а саме щодо відмови відповідача на підставі ст.1227 Цивільного кодексу України та ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сплатити, як члену сім'ї померлого пенсіонера, нараховану та не отриману пенсію її чоловіка -ОСОБА_3, у зв'язку з його смертю на загальну суму 46 223,83 грн., а також щодо відмови у подальшому її нарахуванні та виплаті по місяць смерті ОСОБА_3

На підставі посвідчення члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни №132349, виданого 17.04.2015р. Управлінням соціального захисту населення Марганецької міської ради Дніпропетровської області, у позовній заяві позивач зазначив, що згідно із ч.2 ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни та їх соціальний захист» звільняється від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо соціального захисту.

Згідно зі ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, а тому розуміючи вимоги чинного законодавства позивач не ставив питання до суду про спадкування соціальних виплат.

Також позивач зазначив, що суд не звернув уваги на рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 по справі №180/1783/15-а щодо позову до відповідача про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника, як члену сім'ї померлого ветерана війни, рішення по якому набрало законної сили.

В оскарженій ухвалі суд зазначив, що «Пунктом 8 ч.1 cт.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, прирівняні до них у встановленому порядку особи. ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження зазначеного статусу».

На думку позивача, підтвердженням того, що вона, є особою, яка у встановленому порядку прирівняна до сім'ї воїнів свідчить копія посвідчення №132349 від 17.04.2015 р. та положення ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни та їх соціальний захист». Згідно зі ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни та їх соціальний захист» чоловік позивача визнаний інвалідом війни 2-ї групи.

Просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засіданні не з'явився, надіслав апеляційному суду заяву, в якій просив розглянути справу на розсуд суду без участі представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно посвідчення позивача, вона має права на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

В позові позивач зазначає про звільнення від сплати судового збору на підставі ч.2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.1), згідно якій ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом у зв'язку з тим, що відповідач не здійснив нарахування та виплату їй недоотриманої пенсії чоловіка.

Отже, спір у справі йде стосовно права позивача на отримання пенсії її померлого чоловіка, яка за своїм характером була його соціальним захистом з боку держави.

Таким чином, доводи позивача щодо поширення ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на спірні правовідносини є помилковими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» N3674-VI від 08.07.2011 року цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Положеннями Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення позивача від сплати судового збору виходячи із змісту спірних правовідносин у цій справі.

У пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме положення Закону України «Про судовий збір», а не ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. З тексту, наведеного у посвідченні позивача серії Г № 132349 про те, що пред'явник має право на пільги, які встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, не вбачається, до якої саме групи осіб, які мають право на пільги, відноситься позивач. Позивачем не було обґрунтовано в позові право на пільгу виходячи з положень Закону України «Про судовий збір», тому суд першої інстанції залишив позов без руху.

Доводи позивача, що її чоловік був інвалідом другої групи, інвалідом війни другої групи згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року у справі №180/1783/15-а(2а/180/34/15), копію якої було долучено позивачем до апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на час постановлення ухвали суду від 18.03.2016р. будь-які відомості щодо цих обставин були відсутні в матеріалах справи.

Згідно ч.3 ст.106 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Відповідно до ч.1 ст.108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

З урахуванням викладеного, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову без руху, оскільки позивач не навів належні обґрунтування щодо звільнення його від сплати судового збору у цій справі, що він не позбавлений був можливості зробити протягом строку, встановлено для усунення недоліків позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.03.2016 р. у справі №180/461/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун