Справа № 818/488/16
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. Справа №818/488/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.

за участю секретаря судового засідання - Мороз Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Семенова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції у Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Сумській області (далі - відповідач, ДЕІ у Сумській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати накази ДЕІ у Сумській області від 29.02.2016 року № 41-о про звільнення його з посади та від 25.03.2016 року № 67-о про внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_3; поновити його на посаді головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області; стягнути з відповідача різницю між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та допомогою по безробіттю, виплаченою Глухівським міськрайонним центром зайнятості. Також позивач просив допустити негайне виконання постанови суду в частині його поновлення на посаді та стягнення різниці між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та допомогою по безробіттю, виплаченою Глухівським міськрайонним центром зайнятості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 з 01.06.2007 року працював на посаді державного інспектора відділу екологічного та радіологічного контролю Державної екологічної інспекції у Сумській області. Наказом від 29.12.2015 року № 206-о позивача попереджено про скорочення штатної чисельності на 2016 рік згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Наказом від 29.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених наказом від 25.03.2016 року № 67-о, позивача звільнено із займаної посади з 25.03.2016 року (в перший день після виходу з лікарняного). Позивач вважає своє звільнення незаконним, так як має право на переважне залишення на роботі, рівень його освіти відповідає кваліфікаційним вимогам, передбаченим посадовою інструкцією, має вищу освіту, успішно виконував покладені на нього обов'язки, на його утриманні перебуває мати похилого віку, а його донька навчається у вищому навчальному закладі на комерційній основі. Крім того стаж роботи позивача значно більше, ніж осіб, яких залишили працювати у штаті Державної екологічної інспекції у Сумській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та зазначила, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України та наказу Державної екологічної інспекції України про встановлення граничної чисельності працівників Державної екологічної інспекції, наказом від 29.12.2015 року № 206-о ДЕІ у Сумській області усіх працівників ДЕІ у Сумській області попереджено про заплановане скорочення штатної чисельності. Також була створена кадрова комісія для розгляду кандидатур по скороченню штатної чисельності. Протоколом від 25.02.2016 року вказана комісія сформувала список претендентів на скорочення з відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області. 29.02.2016 року керівництвом ДЕІ у Сумській області прийнято рішення про скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_3 На момент попередження позивача про можливе скорочення в ДЕІ у Сумській області не було вакантних посад, на які можливо було б перевести ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що з 01.06.2007 року позивач - ОСОБА_3 працював в ДЕІ у Сумській області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-9).

Наказом Державної екологічної інспекції України від 16.11.2015 року № 121 затверджено граничну чисельність працівників ДЕІ у Сумській області в кількості 80 працівників (а.с.46, 47). Структура ДЕІ у Сумській області зменшилась із 105 до 80 осіб, а відділ екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області з 50 до 33 осіб (а.с.44, 45).

Наказом від 29.12.2015 року № 206-о працівників ДЕІ у Сумській області, в тому числі ОСОБА_3, попереджено про заплановане скорочення штатної чисельності на 2016 рік згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с.19-20).

Наказом від 29.02.2016 року № 41-о "Про звільнення з посади" позивача звільнено з посади головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Пунктом 3 наказу зазначено днем звільнення з посади вважати перший день після виходу позивача з лікарняного (а.с.21).

Пунктом 1 наказу від 25.03.2016 року № 67-о "Про внесення змін до наказу про звільнення з посади ОСОБА_3 від 29.02.2015 №41-о" зазначено, що днем звільнення позивача з посади вважати перший день після виходу з лікарняного - 25.03.2016 року (а.с.22).

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, приймаючи рішення про звільнення особи з публічної служби, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти відповідно до правил ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд не погоджується із правомірністю звільнення позивача із займаної посади, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 40 та ст. 42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Вказана вище норма передбачає два вихідних критерії, виходячи з яких роботодавець приймає рішення який з працівників має переважне право на залишення на роботі: по-перше, кваліфікація; по-друге, продуктивність праці.

Внутрішніми актом відповідача, а саме Посадовою інструкцією головного спеціалісті відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області, затвердженою начальником ДЕІ в Сумській області, визначено кваліфікаційні вимоги до особи, яка працює на цій посаді, зокрема п. 6 визначено, що кваліфікаційні вимоги - вища освіта за кваліфікаційно-освітнім рівнем спеціаліст, магістр та стажем роботи за фахом на державній службі не менше одного року, або стажем роботи в інших сферах управління не менше 3-х років (а.с.61-63).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про вищу освіту" вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у вищому навчальному закладі (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Цією ж статтею визначено поняття "вищий навчальний заклад" - вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей. При цьому, кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

Статтею 5 Закону України "Про вищу освіту" визначено рівні та ступені вищої освіти. Так, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти відповідає шостому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття особою теоретичних знань та практичних умінь і навичок, достатніх для успішного виконання професійних обов'язків за обраною спеціальністю. Другий (магістерський) рівень вищої освіти відповідає сьомому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття особою поглиблених теоретичних та/або практичних знань, умінь, навичок за обраною спеціальністю (чи спеціалізацією), загальних засад методології наукової та/або професійної діяльності, інших компетентностей, достатніх для ефективного виконання завдань інноваційного характеру відповідного рівня професійної діяльності.

Магістр - це освітній ступінь, що здобувається на другому рівні вищої освіти та присуджується вищим навчальним закладом (науковою установою) у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньої програми. Ступінь магістра здобувається за освітньо-професійною або за освітньо-науковою програмою. Обсяг освітньо-професійної програми підготовки магістра становить 90 - 120 кредитів ЄКТС, обсяг освітньо-наукової програми - 120 кредитів ЄКТС. Освітньо-наукова програма магістра обов'язково включає дослідницьку (наукову) компоненту обсягом не менше 30 відсотків.

Відповідно до п. 32 розділу 2 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 20.01.1998 року № 65 "Про затвердження Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту)" (далі - Положення), освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста забезпечує одночасне здобуття повної вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації спеціаліста на базі відповідної освітньо-професійної програми підготовки бакалавра. Зазначена освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста складається із спеціальних дисциплін, у тому числі соціально-економічних, та різних видів практичної підготовки. освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста реалізується вищими навчальними закладами III та IV рівнів акредитації. Відповідно до п. 36 магістр - це освітньо-кваліфікаційний рівень фахівця, який на основі кваліфікації бакалавра або спеціаліста здобув поглиблені спеціальні уміння та знання інноваційного характеру, має певний досвід їх застосування та продукування нових знань для вирішення проблемних професійних завдань у певній галузі народного господарств. Вищий навчальний заклад реалізує освітньо-професійні програми підготовки магістрів за спеціальностями IV рівня акредитації. Особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття повної вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації магістра

Враховуючи вищевикладене, відповідно до норм Закону України "Про освіту" та Положення, виходячи із структури вищої освіти, здобуття повної вищої освіти передбачає обов'язків освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст" чи "магістр" (повна вища освіта), який забезпечують вищі навчальні заклади третього і четвертого рівнів акредитації.

В судовому засіданні представником ДЕІ в Сумській області (а.с.55-57) надана інформаційна таблиця щодо рівня освіти та стажу роботи працівників, які залишилися працювати у відділі екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області після звільнення позивача із посади і яким надано переважне право залишення на посаді.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4, працює на посаді з 17.04.2013 року, має освіту - педагогічне бакалавр (навчається). Згідно довідки від 22.04.2013 року № 679 (а.с.76), ОСОБА_4 з 2013 року навчається за державним замовленням Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка, орієнтовний термін закінчення ОРК "бакалавр" - червень 2016 року, в наявності лише диплом молодшого спеціаліста, виданого 01.03.2002 року (а.с.75). ОСОБА_5, працює з 01.06.2007 року, має освіту - педагогічну, бакалавр, що підтверджується диплом бакалавра, виданого 05.06.2013 року (а.с.77), що не свідчить про наявність у неї повної вищої освіти.

При вирішенні питання про переважне право залишення на роботі не була врахована обставина, що на час попередження працівників про наступні структурні зміни та майбутнє вивільнення у зв'язку із скороченням посад, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яким була надана перевага залишення на посаді при скороченні штату, не відповідали кваліфікаційним вимогам займаної посади - головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області. Доказів того, що зазначені особи мають вищу освіту за освітнім рівнем спеціаліст, магістр представником відповідача суду не надано.

Натомість, як зазначено вище, ОСОБА_3 повністю відповідає кваліфікаційним вимогам посади головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області, має вищу освіту за спеціальністю загальнотехнічні дисципліни і праця, що підтверджується дипломом УВ № 736772, виданий 28.06.1990 року, має стаж роботи в Інспекції з 01.06.2007 року, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача.

Враховуючи викладене, рівень кваліфікації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не є однаковий.

Як зазначено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" не можна визнати законним звільнення лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором.

В даному випадку наявність вищої освіти за кваліфікаційно-освітнім рівнем спеціаліст, магістр є обов'язковою кваліфікаційною умовою згідно п. 6.1. Посадової інструкції для роботи особи на посаді головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області. З огляду на зазначене, судом визнається безпідставне та необґрунтоване посилання відповідача на те, що дані особи мають переважне право на залишенні на посаді в зв'язку із тим, що ОСОБА_4 продовжує навчання без відриву від виробництва та можливо в майбутньому в червні 2016 р. отримає диплом «бакалавра».

Слід також звернути увагу відповідача на те, що сімейний стан та інші обставини, які дають переважне право для залишення на роботі, враховуються в тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці, що передбачено ч. 2 ст. 42 КЗпП України. В даному випадку позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають не однакову кваліфікацію.

Стосовно посилання представника позивача на те, що ОСОБА_3 має на більших стаж роботи та має утриманні дві особи, в зв'язку із чим має переважене право на залишені на посаді, слід зазначити наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій ст. 42 КЗпП України.

В даному випадку, жодних доказів того, що кваліфікація працівників була однаковою спростовується матеріалами справи, а відносно того, яким чином порівнювалася продуктивність праці протоколи засідання кадрової комісії з питань скорочення штату не містять жодної інформації. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Довідку, яка міститься в матеріалах справи була підготовлена на вимогу суду для отримання загальної інформації щодо освіти та стажу роботи працівників, яким надано переважне право на залишенні на посаді. Дані обставини не досліджувалися і не відображені в протоколах засідання кадрової комісії.

Жодних доказів правомірності звільнення позивача з посади, з підстав відсутності переважного права відповідно до норм ст. 42 КЗпП України матеріали справи не містять, представником відповідача при розгляді даної справи не обґрунтовано. Так, відповідачем було залишено на посаді осіб, які мали значно менший стаж роботи ніж позивач. Так, ОСОБА_3 мав стаж роботи в Інспекції з01.06.2007 року, тобто більше 8 років, натомість гр. ОСОБА_7 мав стаж роботи 3р.5міс., ОСОБА_8 - 5р.10 міс., ОСОБА_9 - 3р.5міс., ОСОБА_10 - 6р.6міс., ОСОБА_11. - 7 місяців, ОСОБА_12 - 5 місяців. При цьому інформація щодо наявності утриманців, інвалідності та дисциплінарних стягнень відносно даних осіб в довідці, наданій відповідачем до суду, відсутня. Доказів того, що відповідачем при прийняття рішення щодо звільнення досліджувалася інформація наявності чи відсутності утриманців у ОСОБА_3, матеріали справи не містять. Дані обставини не досліджувалися відповідачем та не відображені в протоколах засідання кадрової комісії. Також слід звернути увагу на те, що посилання відповідача на норми Закону України «Про державну службу в Україні», в редакції, що діє з 01.05.2016р. є безпідставними та необґрунтованими, оскільки предметом розгляду даної справи є дослідження правомірності прийнятих наказів 29.02.2016р. та 25.03.2016р.

Також, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України у разі невідповідності займаній посаді з особою може бути розірваний трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

За змістом п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді спорів про звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України необхідно з'ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема, щодо того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відділі екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області однієї вакантної посади, а саме посади тимчасово відсутнього працівника - головного спеціаліста - державного інспектора цього ж відділу, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Згідно пояснень представника відповідача дана посада не була запропонована ОСОБА_3, натомість на дану посаду 26.02.2016 року було переведено згідно наказу від 26.02.2016 року №30-о ОСОБА_12, яка має стаж роботи 5 місяців та працює з 16.09.2015 року (а.с.80). Доказів відмови позивача від тимчасово вакантної посади у відділі матеріали справи не містять, представник відповідача підтвердила, що позивачу дана посада і не пропонувалася, оскільки була тимчасова, а не постійна.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області при скороченні штату, як такого, що не має переважного права перед іншими працівниками, не доведено дотримання вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду трудових спорів" містить роз'яснення, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про скасування наказів ДЕІ у Сумській області від 29.02.2016 року № 41-о про звільнення ОСОБА_3 з посади та від 25.03.2016 року № 67-о про внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_3 та поновлення ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як встановлено судом, з дня звільнення 25.03.2016 року по день ухвалення рішення у справі тривалість вимушеного прогулу позивача склала 34 робочих дні. Згідно довідки ДЕІ у Сумській області розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 90,39 грн. (а.с.64). Згідно довідки Глухівського міськрайонного центру зайнятості від 10.05.2016 року № 1210, позивач в квітні та травні отримав допомогу в розмірі 557,92 грн. (а.с.68).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 складає 2515,34 грн. (34 дні*90,39 грн.-557,92 грн.), тому саме така сума підлягає стягненню з ДЕІ у Сумській області на його користь.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць та поновлення позивача на роботі.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції у Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів - задовольнити.

Скасувати наказ Державної екологічної інспекції у Сумській області №41-0 від 29.02.2016р. "Про звільнення з посади", №67-о від 25.03.2016р. "Про внесення змін до наказу про звільнення з посади ОСОБА_3 від 29.02.2015р. №41-о".

Поновити ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Сумської області.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Сумській області (і.к.37970834) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2515,34 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1898,19 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 23.05.2016 року.

Суддя С.М. Гелета