Справа № 813/2572/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016р. Справа № 876/8193/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивач у справі): не зявився

відповідач у справі: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2015р. у справі №813/2572/15

за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2015р. позивач: Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ПАТ ДТЕК Західенерго про стягнення заборгованості в сумі 5117543,50грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до положень ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, для відповідача встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 239 осіб, що підтверджується відомостями поданого Товариством Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік. Оскільки у звітному 2014 році відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 64 особи, відповідач, відповідно до ст.20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, зобов'язаний сплатити на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за незабезпечення встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в сумі 5087324,80грн., та пеню за несвоєчасну сплату таких санкцій в сумі 30218,70грн. Позивач просив суд стягнути з ПАТ ДТЕК Західенерго на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів основний борг та пеню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2015р. у справі №813/2572/15 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив апелянт (позивач у справі): Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову суду, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт (позивач у справі): Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів посилається на те, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення. Згідно зі звітом, наданим ПАТ ДТЕК Західенерго (далі відповідач) за 2013р., середньооблікова кількість штатних працівників у 2013р. становила 5982 особи, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 175 особи. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2014р. для відповідача становив 239 осіб, що визначено в розрахунку суми боргу. Отже, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 64 особи.

Середньомісячна заробітна плата штатного працівника за 2014р. у відповідача становила 79489,45грн. Сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті, становить 5087324,80грн.

Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій є 15.04.2015р. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій становить 30218,70грн.

Зважаючи на те, що відповідач у встановлений терміні не сплатив вищезазначені суми, загальна заборгованість перед відділенням Фонду становить 5117543,50грн., у тому числі адміністративно-господарських санкцій 5087324,80грн., пені 30218,70грн.

Законом не передбачено звільнення від відповідальності у разі відсутності вини роботодавця. Згідно із вимогами ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце є основним, тому непрацевлаштування інвалідів, згідно з вимогами ст.20 Закону, має наслідком нарахування та сплату адміністративного-господарських санкцій.

Закон встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств в аспекті дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення, та не ставить відповідний обовязок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві.

17.09.2015р. на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду від Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач у справі зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі повно та всебічно зясованих обставин справи, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання сторони не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, що Публічне акціонерне товариство ДТЕК Західенерго подало до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік. Відповідно до вказаного Звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2014 році становила 5982 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 175 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році для відповідача становив 239 осіб.

У зв'язку з наведеним, Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів встановлено, що Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

З урахуванням наведеного вище, Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 5087324,80грн. Зважаючи на те, що останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій є 15.04.2015р., то позивачем застосовано пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2015р. по 21.04.2015р. (6 днів) в сумі 30218,70грн.

Суд першої інстанції зазначив, що у Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відсутні підстави для застосування до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго вказаних адміністративно-господарських санкцій за порушення нормативу щодо працевлаштування інвалідів, виходячи з наступного:

Згідно із вимогами ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, для застосування адміністративно-господарських санкцій, визначених статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, в діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання має бути склад господарського правопорушення, у тому числі протиправність дій (бездіяльності), шкідливі наслідки, вина та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною дією (бездіяльністю) та спричиненими шкідливими наслідками.

Відповідно до позиції Верховного Суду України (Постанови №21-60а11 від 20.06.2011р.; №21-105а12 від 26.06.2012р.; №21-95а13 від 02.04.2013р.), обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів по формі 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного держаного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів. За умови, що відповідний орган Фонду соціального захисту інвалідів не направляв інвалідів на підприємство для працевлаштування, підприємство не відмовляло у працевлаштуванні інвалідам за направленням центру зайнятості, відсутній факт вчинення правопорушення, за яке передбачено стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Як зазначив представник відповідача по апарату управління та відокремленому підрозділі Львівенергоспецремонт ПАТ ДТЕК Західенерго в суді першої інстанції, норматив робочих місць був виконаний, а на відокремлених підрозділах: Добротвірська ТЕС, Ладжинська ТЕС, Бурштинська ТЕС та Галременерго фактично були створені робочі місця для інвалідів, про що регулярно після відкриття вакансій, повідомлялось відповідні центри зайнятості.

Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго протягом 2014 року до Львівського міського центру зайнятості, Ладижинського центру зайнятості, Кам'янка-Бузького районного центру зайнятості та Галицького районного центру зайнятості в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. №70, якою затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, щомісяця подавались звіти форми №3-ПН, якими Товариство інформувало центри зайнятості про наявність вільних вакансій для працевлаштування інвалідів до ВП Добротвірська ТЕС, ВП Ладжинська ТЕС, ВП Бурштинська ТЕС та ВП Галременерго.

Крім того, відповідач неодноразово у 2014 році звертався з листами про працевлаштування інвалідів до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Івано-Франківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів, Львівського міського центру зайнятості, Кам'янка-Бузького районного центру зайнятості та Галицького районного центру зайнятості.

Також Товариством в газетах Життя і слово, Шанс, Галицьке слово розміщувались оголошення про можливість працевлаштування інвалідів.

Упродовж 2014 року в рахунок створених робочих місць для працевлаштування інвалідів центрами зайнятості було скеровано вісім осіб (ОСОБА_1В, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4Ю, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8А.) з числа осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості, та відносяться до осіб з обмеженою працездатністю. Однак, скеровані особи від працевлаштування на підприємстві відмовились, оскільки, зокрема, були не задоволені посадовим окладом, чи не відповідали кваліфікаційним вимогам.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України Про охорону праці, забороняється укладати трудовий договір з громадянами, яким за медичним висновком протипоказана пропонована робота за станом здоров'я. До виконання робіт підвищеної небезпеки та тих, що потребують професійного добору, допускаються особи за наявності висновку психофізіологічної експертизи.

Вказані обставини свідчать про те, що Товариство зобов'язання, передбачені ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, і звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в 2014 році виконало в повному обсязі, що свідчить про вжиття відповідачем усіх заходів для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого ч.1 ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні нормативу робочих місць.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки відповідач вжив заходи, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, то на нього не може покладатись відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись. Враховуючи те, що немає підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, то немає підстав і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати таких санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та є правильними, з огляду на наступне:

Статтею 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі Закон) встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Статтею 18 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із вимогами ст.20 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою ст.19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст.250 Господарського кодексу України.

З аналізу положень Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні випливає, що підприємства самостійно займаються працевлаштуванням інвалідів в порядку ст.18 Закону, при цьому ст.18 Закону встановлено, що підприємства повинні надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Наказом Державного комітету статистики №316 від 31.05.2013р. затверджено форму статистичної звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й).

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Аналіз зазначених норм, на переконання суду апеляційної інстанції, дає підстави для висновку про те, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані за порушення правил, встановлених законодавчими актами, а також у разі невжиття заходів, спрямованих на недопущення порушення.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Сплату штрафних санкцій підприємства (обєднання), установи і організації проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обовязкових платежів).

Як слідує зі змісту рекомендацій президії ВАС України №07.2-10/2 від 14.04.2008р. Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування, при розгляді наведеної справи підлягають встановленню такі обставини, як створення відповідачем робочих місць, відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування, а також причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Відхиляючи подану апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що у звітному 2014 році відповідачем скеровувалась до міського центру зайнятості інформація про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, також на підприємстві були створені робочі місця для інвалідів у необхідній кількості.

Таким чином, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що відповідачем в 2014 році було вжито всіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів.

Отже, із матеріалів справи та представлених доказів вбачається правомірність дій відповідача, відсутність його вини у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими господарського правопорушення; ним здійснено всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, тому відсутні правові підстави для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Оскільки роботодавець вжив усі необхідні заходи для недопущення господарського правопорушення, тому застосування адміністративно-господарських санкцій до нього за невиконання нормативу робочих місць в розмірі 5117543,50грн. є незаконним, через що заявлений позов у цій частині не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду також не вбачає підстав для нарахування і стягнення пені на суму 30218,70грн.

Відтак, представленими доказами позивачем в порядку ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності заявлених вимог, через що заявлений позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач щомісячно інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для інвалідів, скеровані особи від працевлаштування на підприємстві відмовились, оскільки, зокрема, були не задоволені посадовим окладом, чи не відповідали кваліфікаційним вимогам, центр зайнятості не направляв інших інвалідів на підприємство, а інваліди безпосередньо на підприємство з питань працевлаштування також не звертались. Причиною непрацевлаштування відповідачем інвалідів в даному випадку була їх відсутність.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем було дотримано вимог Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, а сам факт відсутності працюючого інваліда не є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки відповідачем виконано вимоги щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує, відтак задоволенню не підлягає.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2015р. у справі №813/2572/15 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ПАТ ДТЕК Західенерго про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2015р. у справі №813/2572/15, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2016р.