Справа № 826/4335/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

16 травня 2016 року м. Київ № 826/4335/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М., при секретарі судових засідань Новик В.М., за участю представників сторін, без участі представника третьої особи, розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

На підставі ч.ч. 3, 7 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 16 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлене клопотання, об'єктивно оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для її розгляду та вирішення, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" (далі - позивач, ПАТ "ВіЕс Банк") до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяни Олексіївни (далі - відповідач), третя особа: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ), про:

- визнання протиправними дій відповідача по внесенню 08 жовтня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) запису про припинення обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, а саме: квартири №10, загальною площею 101,10 кв.м, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Артема, будинок №77 (далі - нерухоме майно, квартира);

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 жовтня 2015 року, яким припинено обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 жовтня 2015 року, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45277493 від 03 листопада 2014 року (далі - оскаржувані рішення);

- зобов'язання відповідача поновити у Державному реєстрі прав записи про обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, які існували у Державному реєстрі прав до внесення змін згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17222401 від 14 листопада 2014 року, та запис, реєстраційний №2850439, від 06 лютого 2006 року.

Одночасно із позовом представником позивача заявлено письмове клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення, що оскаржується, а саме припинення обтяження (іпотеки), накладеного на нерухоме майно, та зняття накладеного арешту ВДВС Шевченківського РУЮ по ВП №47069866, що здійснила відповідач (далі - заявлене клопотання).

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, допущено ВДВС Шевченківського РУЮ (далі - третя особа). Зазначено, що заявлене клопотання буде розглянуто та вирішено у судовому засіданні.

Присутні у судовому засіданні 16 травня 2016 року представник позивача підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити його, відповідач та його представник заперечували проти заявленого клопотання та просили залишити його без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання 16 травня 2016 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлена належним чином.

У ході розгляду заявленого клопотання судом з'ясовано, що в його обґрунтування представником позивача зазначено, зокрема, що 06 лютого 2006 року між ПАТ "Фольксбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №КР 30313, згідно з яким, банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 220000,00 доларів США з кінцевим строком погашення - не пізніше 21 лютого 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений 06 лютого 2006 року приватним нотаріусом міського нотаріального округу міста Києва Слободян В.М., зареєстрований в реєстрі, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру.

При укладенні іпотечного договору внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, банком проведено претензійно-позовну роботу, зокрема подано позовну заяву до Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03 грудня 2014 року Шевченківським районним судом міста Києва прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВіЕс Банк" 112206,02 доларів США.

02 квітня 2015 року за виконавчим листом у справі №761/24620/14-ц ВДВС Шевченківського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП №47069866.

03 листопада 2014 року ВДВС Шевченківського РУЮ прийнято постанову про арешт майна боржника (ОСОБА_3) та оголошено заборону на його відчуження.

Позивачу стало відомо про факт припинення іпотеки по кредитному договору та зняття арешту, накладеного на підставі постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у виконавчому провадженні ВП №47069866.

У зв'язку з цим позивач звернувся до Львівського міського управління юстиції із заявою про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зі сформованого витягу від 02 лютого 2016 року за номером 52436958 стало відомо, що обтяження, накладені на підставі іпотечного договору, припинено 08 жовтня 2015 року відповідачем.

Позивачу не відомо на підставі чого відповідачем припинено обтяження (іпотеку), накладене на квартиру, та знято арешт, накладений ВДВС Шевченківського РУЮ у виконавчому провадженні ВП №47069866.

Відповідно до ч. 1 ст. 537 Цивільного кодексу України, нотаріус може зняти заборону відчуження заставленого майна за заявою боржника, якщо він надасть нотаріусу докази відсутності кредитора (його представника) у місці виконання зобов'язання або ухилення кредитора (його представника) від прийняття виконання чи в разі іншого прострочення з їхнього боку, а також внесе в депозит нотаріуса належні з нього кредиторові гроші або цінні папери.

Як доказ зазначеного боржником подаються нотаріусу: копія зобов'язання, копія договору іпотеки, квитанція про внесення в депозит нотаріуса належних кредиторові грошових коштів або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов'язання, копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копія заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові з дотриманням вимог пункту 276 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5.

Про зняття заборони щодо відчуження у цих випадках нотаріус письмово повідомляє кредитора.

Разом з тим, жодного повідомлення від відповідача про зняття заборон із предмету іпотеки по кредитному договору до позивача не надходило.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначено Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок № 868).

Зокрема, згідно з п. 15 Порядку №868, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з п. 75 Порядку №868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення: суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Проте, як зазначив представник позивача, відповідачем не перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Зокрема, відповідачем не перевірено на відповідність чинному законодавству, дійсність і автентичність документу, що подавався заявником як підстава припинення обтяження.

Відповідачем, на думку представника позивача, проігноровано той факт, що на квартиру, крім накладеного обтяження (іпотеки), ВДВС Шевченківського РУЮ накладено обтяження, а саме арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно з постановою у виконавчому провадженні ВП №45277493 від 03 листопада 2014 року.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 не виконано, виконавче провадження, відкрите ВДВС Шевченківського РУЮ відносно ОСОБА_3, не закрите.

Незаконні дії відповідача, на думку представника позивача, призвели до незаконного відчуження нерухомості, що перебуває в іпотеці позивача, що робить неможливим виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, та позбавляє позивача першочергового права задовольнити вимоги за кредитним договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117, ч.ч. 1, 3 ст. 118 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Питання про забезпечення адміністративного позову, крім випадків, встановлених ч. 1 цієї статті, вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові таких питань.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Розглядаючи та вирішуючи подану заяву, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Однак, у ході розгляду заявленого клопотання судом не виявлено фактів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При цьому, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши зазначені у заявленому клопотанні доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, вислухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання, оскільки, за переконанням суду, представником позивача не обґрунтовано та не доведено, що до прийняття у справі судового рішення по суті дійсно існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд вважає, що зазначені у заявленому клопотанні доводи представника позивача є тільки його припущеннями, оскільки належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, до заявленого клопотання не додано.

Керуючись ст.ст. 117, 118, 122, 160, 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі №826/4335/16.

Копії ухвали у повному обсязі направити сторонам та третій особі (вручити їх уповноваженим представникам), роз'яснивши, що ухвала може бути оскаржена. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, ухвала може бути оскаржена повністю або частково шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин

Ухвала у повному складена 20 травня 2016 року