Справа № 826/25563/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві - Горбатенко Аліни Олегівни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Констракшн» до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Констракшн» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ «Сент Софія Констракшн» дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 вересня 2015 року № 7, № 7 та № 7.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві - Горбатенко Аліна Олегівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Констракшн» з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати податків до бюджету при здійсненні сплати податків до бюджету при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» за період з 01.10.2013 року по 31.07.2015 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 14 вересня 2015 року № 355/26-55-22-07/34602745, за змістом якого перевіркою встановлено порушення позивачем статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 року на суму 391439,00 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2013-2014 роки всього у сумі 10226249,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, призвело до заниження податку на додану вартість на суму 2684483,00 грн., у тому числі за травень-листопад 2014 року, січень-березень 2015 року.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним включенням до складу витрат вартості товарів (робіт, послуг) по взаємовідносинам із ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» та безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, у зв'язку із наступним: відповідно до матеріалів досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України, встановлено, що службовими особами ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» здійснювали фінансово-господарські відносини із підприємствами, які мають ознаки фіктивності; відповідно до протоколу допиту свідка - директора та головного бухгалтера ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» ОСОБА_4, остання повідомила про непричетність до фінансово-господарської діяльності підприємства; згідно з висновком експерта сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України на Південно-Західної залізниці лейтенанта міліції Чуднецової О.С. встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 у договорах підряду на виконання робіт, додаткових угод до нього, довідках про вартість виконаних будівельних робіт, актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт, податкових накладних по відносинам із ТОВ «Сент Софія Констракшн» підписано не ОСОБА_4, а іншою особою; у ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» відсутні адміністративного-господарські можливості для виконання господарських зобов'язань.

З урахуванням наведеної інформації відповідач дійшов висновку про нереальність операцій між позивачем та ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж», а мало місце тільки відображення таких операцій в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що вказані у податкових накладних ціни одиниці послуги не співпадають з цінами, вказаними у договорах підряду та актах приймання виконаних будівельних робіт, а тому у податкових накладних зазначені завідомо невірні ціни та кількість (об'єм) послуг.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 28 вересня 2015 року № 7, № 7, № 7.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 28 вересня 2015 року № 7 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ «Сент Софія Констракшн» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 587159,00 грн., в тому числі за основним платежем - 391439,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 195720,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 28 вересня 2015 року № 7 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ «Сент Софія Констракшн» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 та 2014 роки у розмірі 10256914,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 28 вересня 2015 року № 7 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ «Сент Софія Констракшн» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 4026725,00 грн., в тому числі за основним платежем - 2684483,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1342242,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова позиція по даній категорії справ неодноразово висвітлювалась в рішеннях Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України, за змістом яких при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ «Сент Софія Констракшн» з його контрагентом - ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Сент Софія Констракшн» (генпідрядник) ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» (підрядник) укладено договори підряду на виконання робіт від 11 грудня 2013 року № 11-12/2013, від 15 травня 2015 року № 15-05/2014 та від 10 грудня 2014 року № 10-12/2014.

За умовами цих договорів та додаткових угод до них підрядник за завданням генпідрядника зобов'язується на свій ризик власними або залученими за свій рахунок силами та/або засобами виконати на об'єкті «Житлово-офісний комплекс з торговими приміщеннями, приміщеннями соціальної інфраструктури та підземним паркінгом на проспекті Перемоги, 42 у Шевченківському районі в м. Києві» роботи з монтажу системи опалення, водопостачання і каналізацію на секціях 1-7; роботи з теплопостачання паркінгу та роботи по монтажу насосної станції господарського-питного та протипожежного водопостачання; роботи по заміні трубопроводів системи опалення та водопостачання, з запірною арматурою, на технічному поверсі, в зв'язку з розморожуванням в зимовий період; роботи по підготовці до експлуатації та покращення опалення, водопостачання та каналізації, а генпідрядник зобов'язується забезпечити підряднику доступ до об'єкта, прийняти закінчені роботи та оплатити їх.

Згідно з договірними цінами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та актами приймання виконаних будівельних робіт протягом грудня 2013 року, січня, лютого, березня квітня, травня, липня, серпня, вересня, жовтня, листопада 2014 року підрядник виконав обумовлені договорами роботи на загальну суму 16106898,16 грн., у тому числі податок на додану вартість - 2684483,03 грн.

ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 16106898,16 грн., у тому числі податок на додану вартість - 2684483,03 грн.

Як встановлено в акті перевірки та підтверджується відповідними платіжними дорученнями, за виконані позивач перераховував на рахунок підрядника грошові кошти на повну суму вартості робіт.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (приймання-здавання виконаних послуг), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», про відсутність первинних документів під час перевірки в акті перевірки не встановлено.

При цьому, колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції твердження відповідача про те, що первинні документи ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» не можуть бути взяти до уваги у зв'язку із підписанням неуповноваженою особою, з посиланням на висновок експерта сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці лейтенанта міліції Чуднецової О.С. та протокол допиту свідка, оскільки такі висновки є передчасними, оскільки вказані документи, складені в межах кримінальної справи, виступають доказом відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, на підставі яких орган дізнання, слідчий і суд можуть встановити наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, будь-які припущення щодо порушення постачальником норм податкового чи іншого законодавства не є підставою для притягнення до відповідальності добросовісного покупця.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем робіт та послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом першої інстанції було встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Сент Софія Констракшн» є будівництво будівель; позивач отримав ліцензію на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури серії АЕ №261045, видану 30 квітня 2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, строком дії до 26 квітня 2018 року.

Зібрані у справі докази підтверджують, що придбані у ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» роботи на об'єкті «Житлово-офісний комплекс з торговими приміщеннями, приміщеннями соціальної інфраструктури та підземним паркінгом на проспекті Перемоги, 42 у Шевченківському районі в м. Києві» замовлялись з метою виконання господарських зобов'язань перед ЗАТ «Київський завод світлочутливих матеріалів «ФОТОН» за договором генерального підряду на будівництво від 23 лютого 2007 року.

На підтвердження реальності господарських операцій та використання придбаних робіт у власній господарській діяльності позивач надав суду копії наступних документів: господарські договори, додаткові угоди до них, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, договірні ціни, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, графік виконання робіт, графік авансування, технічні характеристики матеріалів, ліцензії на здійснення господарської діяльності зі створення об'єктів архітектури, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта, а також платіжні доручення.

Колегією суддів встановлено, що доцільність укладання додаткових угод до договору генерального підряду на будівництво від 23.02.2007 року підтверджує факт отримання ПАТ КЗСМ "Фотон" вихідних даних, а саме: архітектурно-планувального завдання, містобудівних умов та обмежень, технічних умов.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного надання робіт вказує, що ТОВ «Сент Софія Констракшн» здійснювало витрати на придбання у ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» робіт для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» не мало адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям або не вчиняло фактичних дій, спрямованих на виконання таких зобов'язань.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії ліцензії серії АЕ № 280522 на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, що видана ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» 20 грудня 2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, що підтверджує наявність у вказаного підприємства адміністративно-господарських потужностей для здійснення будівельних робіт.

За таких підстав, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж», у зв'язку з придбанням робіт.

При вирішенні даного спору враховано вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання робіт з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із постачальниками, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи колегія суддів приходить до висновку про правильність висновку суду першої інстанції про те, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом першої інстанції було встановлено, що придбання позивачем у ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж» будівельних робіт безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

При цьому, колегією суддів встановлено, що будівництво спірного об'єкту архітектури вже завершено, вказаний будинок введено в експлуатацію, що підтверджується відповідним сертифікатом, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж», був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції висновків акта перевірки про те, що вказані у податкових накладних ціни одиниці послуги не співпадають з цінами, вказаними у договорах підряду та актах приймання виконаних будівельних робіт, оскільки вказані висновки не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Чиста Вода Буд Монтаж», тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 28 вересня 2015 року №№ 7, 7, 7 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Щодо вирішення питання про судовий збір, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір з 01.09.2015 року справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Дана позовна заява містить вимоги майнового характеру.

Оскільки позовна заява подана до суду першої інстанції в травні 2015 року, то застосуванню підлягають ставки судового збору, що діяли до 01.09.2015 року.

Відповідно до правил Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Сума судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги в даній справі становить 5259,20 грн. (4 розміри мінімальної заробітної плати (4872,00 грн.)* 110%).

Враховуючи те, що ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року відповідачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення в даній справі, колегія суддів вважає наявними підстави для його стягнення з відповідача у вказаному вище розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 196, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві - Горбатенко Аліни Олегівни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (адреса: 01011, вул. Лєскова,2, м. Київ, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5259,20 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 1007, код бюджетної класифікації 00015622; код ЄДР суду 38004897).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 24.05.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.