Справа № 818/30/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р.Справа № 818/30/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

головного спеціаліста з інформаційних технологій Головчанського Д.С.

прокурора Бояринова М.В.

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Матросова Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2016р. по справі № 818/30/16

за позовом ОСОБА_2

до Головного територіальне управління юстиції Сумської області , Державної казначейської служби України за участю Сумської місцевої прокуратури

про визнання протиправними рішення та бездіяльність і відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2016р. по справі № 818/30/16 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Заступника начальника Головного ТУ юстиції з питань державної виконавчої служби - Начальника Управління ДВС Головного ТУ юстиції у Сумській області Молодцова Е.В., Державної казначейської служби України про визнання протиправними рішення та бездіяльності і відшкодування шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що, приймаючи зазначену постанову, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає відмову відповідача в негайному забезпеченні виконання вимог чинного законодавства та поверненні йому незаконно стягнутих коштів і виконавчого збору за скасованою постановою "ВП № 28112928" від 05.02.2013 р. про стягнення його пенсії, а також відмови в перерахуванні коштів позивачу на рахунок, неправомірною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує, що у зв'язку з неповерненням суми, яка була стягнута з пенсії, ОСОБА_2 була заподіяна матеріальна шкода в загальному розмірі 79774,16 грн., що складається із пені відповідно, розрахованої згідно статті 107 частини 3 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначається з розрахунку 120 відсотків річних (14534,09 грн. х 1,2 : 12 міс. х 36 міс. = 52322,72 грн.), в загальну суму стягнення ОСОБА_2 також враховує індекс інфляції за той час, що пройшов і сума становить 26143,43 грн. та три відсотки річних за два з половиною роки складають суму 1308,01 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача ГТУЮ в Сумській області моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 43602,27 грн. і визначає її виходячи із валютних коливань неповернутої йому суми в розмірі 14534,09 грн.

Позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Головного територіального управління юстиції Сумської області та прокурор Сумської місцевої прокуратури в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги позивача та зазначили, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Представник Державної казначейської служба України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надіслав.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції (ВДВС Сумського МУЮ) з 19.07.2011 по 26.08.2014 перебувало виконавче провадження ВП № 28112928 з примусового виконання наказу № 14/196-09, виданого 12.07.2011 Господарським судом Сумської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" заборгованість в розмірі 67729,37 грн., під час здійснення цього виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 05.02.2013 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника, яку направлено для виконання за місцем отримання пенсії боржником, стягнуті з боржника під час виконання зазначеної постанови кошти, державним виконавцем перераховано стягувану в сумі 6174,35 грн. та виконавчий збір на користь держави в сумі 617,47 грн. (згідно розпоряджень державного виконавця про перерахування коштів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження).

26.08.2014 р. державним виконавцем на підставі ухвали Господарського суду Сумської області від 21.08.2014 р. по справі № 14/196-09, якою зобов'язано ВДВС Сумського МУЮ закрити виконавче провадження, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

В ході здійснення виконавчого провадження з Позивача стягнуто борг в розмірі 13215,49 грн., який перераховано стягувачу, а також виконавчий збір у розмірі 1318,60 грн., який перераховано на користь Держави.

Підставою для скасування Господарським судом Сумської області ухвалою від 21.08.2014 р. по справі № 14/196-09 постанови ВП № 28112928 від 05.02.2013 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника стало припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, постанова про звернення стягнення на пенсію боржника є незаконною з моменту прийняття рішення Господарським судом Сумської області 21.08.2014 р. Кошти, які надійшли на депозитний рахунок ВДВС Сумського МУЮ при виконанні постанови про звернення стягненні на пенсію боржника після припинення підприємницької діяльності та після винесення ухвали господарського суду, в повному обсязі повернуто ОСОБА_2

21.10.2015 р. позивач звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Управління ДВС ГТУЮ у Сумській області) із заявою про бездіяльність та незаконність дій Відділу ДВС Сумського МУЮ при виконанні виконавчого провадження ВП № 28112928.

На заяву ОСОБА_2 від 21.10.2015 р. про бездіяльність та незаконність дій Відділу ДВС Сумського МУЮ при виконанні виконавчого провадження ВП № .11.2015 р. Управлінням ДВС ГТУЮ у Сумській області позивачу надіслано письмову відповідь, в якій (т. 1 а.с. 19-20) ОСОБА_2 було роз'яснено, що відповідно до ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача та безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 1 і частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV, в редакції, що діяла на день звернення позивача до заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника управління ДВС ГТУЮ у Сумській області Молодцова Е.В., (далі - Закон № № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

В Главі ІІІ (статті 17-51) цього Закону № 606-XIV визначені загальні умови здійснення виконавчого провадження. В статті 50 Закону № 606-XIV зазначені наслідки завершення виконавчого провадження, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Глава IX (статті 82-88) Закону № 606-XIV визначає захист прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні і частина 1 та 2 статі 82 цього Закону передбачають, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду, а боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

В частинах 1-4 статті 83 Закону № 606-XIV міститься правило, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби, проте лише в той час, коли виконавче провадження відкрите і не було зупинене. По закінченому виконавчому провадженні будь-які дії неможливі.

Отже, для вирішення питання щодо повернення коштів у випадку, про який зазначає ОСОБА_2, необхідно щоб виконавче провадження не було закінчене, оскільки кошти за рахунок пенсії ОСОБА_2 були стягнуті саме під час здійснення виконання судового рішення і тому вирішувати питання про їх повернення боржнику також належить саме у межах виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до статті 181 КАС України, якою передбачено можливість оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, судова колегія зазначає, що позивач мав право та можливість оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 28112928 від 26.08.2014 р., оскільки одержав її та був обізнаний про її винесення, однак ця постанова ОСОБА_2 оскаржена не була і він фактично з цим згоден.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Це слідує розуміти, що будь - які рішення посадові особи державної виконавчої служби мають право по відкритому виконавчому провадженню.

Враховуючи те, що виконавче провадження завершене, підстави для його відновлення відсутні, заступник начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальник Управління ДВС не мав правових підстав давати доручення в порядку ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" про повернення боржнику стягнутих з нього коштів.

Також, посилання позивача на ст. 1212 ЦК України є безпідставними, оскільки ця норма регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. А стягнення коштів з боржника відбувалось на користь стягувача та держави на підставі постанови ВП № 28112928 від 05.02.2013 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, яка була чинною до моменту її скасування Господарським судом Сумської області.

Посилання позивача на положення ч. 5 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", згідно яких у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові є необґрунтованим, оскільки в цьому випадку рішення, що підлягало виконанню, скасовано не було (про що міститься посилання в мотивувальній частині Ухвали Господарського суду Сумської області від 21.08.2014 № 14/196-09).

Наказ Державного казначейства України від 10.12.2002 р. № 226 "Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", на який посилається ОСОБА_2, втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787, яким затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів. Однак, норми цього Порядку не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки стягнуті під час виконання постанови ВП № 28112928 від

Мотивуючи підвищений розмір відшкодування збитків ОСОБА_2 посилається на ст. 231 ЦК України, що регулює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства і тому норми цієї статті не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами правочинів не було вчинено.

Крім того, вимоги щодо повернення коштів із застосуванням положень ч. 3 ст. 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в якій передбачено, що суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк із дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, є також, на думку колегії суддів, безпідставними, оскільки в цій правовій нормі передбачено відповідальність Пенсійного фонду, його органів та посадових осіб за порушення законодавства у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, і тому ці норми не можуть застосовуватись до органів державної виконавчої служби.

Органи Пенсійного фонду не залучені до участі у справі, а рішення виконавчого органу Пенсійного фонду або суду про безпідставність стягнення коштів органами Пенсійного фонду відсутнє.

Таким чином, ОСОБА_2 невірно розраховано суму пені, оскільки 120 відсотків річних нараховано на суму боргу, а не на облікову ставку Національного банку України, окрім того відсотки нараховано по місяцям, а не по дням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

У своєму позові ОСОБА_2 не обґрунтував завданої йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, а визначення розміру моральної шкоди у розмірі валютних коливань не передбачено нормами чинного законодавства.

При здійсненні розрахунку суми коштів, які підлягають поверненню, ОСОБА_2 за основу взято суму 14534,09 грн. (13215,49 грн. - перераховано на користь стягувача, 1318,60 - виконавчий збір на користь держави), яка на підставі відповіді Управління ДВС ГТУЮ у Сумській області від 23.11.2015, однак у цій відповіді було зазначено загальну суму стягнення по виконавчому провадженню, яку перераховано на користь КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" та виконавчий збір на користь держави. При виконанні постанови від 05.02.2013 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника стягнуто було: 6174.35 грн., які перераховано стягувачу, та 617.47 грн. виконавчого збору перераховано на користь держави.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного, на думку колегії суддів, висновку про те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Твердження позивача про неправомірність відмови відповідача Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби щодо повернення йому коштів не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження. Належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем надано не було.

Висновки про те, що позивачу завдано майнову шкоду у визначеному ним розмірі 79774,16 грн. є безпідставними, оскільки в судовому порядку зазначений факт встановлено не було. Крім того, сам розрахунок заподіяної шкоди є необґрунтованим, оскільки кошти стягувалися з позивача як фізичної особи-підприємця на підставі рішення суду.

Таким чином, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2016р. по справі № 818/30/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2016 р.