Справа № 813/6844/14
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 813/6844/14

Головуючий у 1-й інстанції: Гулик А.Г.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з проведення реорганізації Львівської митниці №779-к від 19.08.2013р. про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. У задоволенні решти позовних вимог щодо визнання протиправним звільнення ОСОБА_2 з роботи 19.08.2013р. з посади старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звільнено з посади старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста "Рава-Руська" Львівської митниці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу Голови комісії з проведення реорганізації Львівської митниці від 19.08.2013 року №779-к позивача.

Підставою для прийняття вказаного наказу слугувала реорганізація і відповідно скорочення чисельності працівників Львівської митниці, відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013 року №80 "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів" та штатного розпису Львівської митниці Міндоходів, затвердженого 07.05.2013 року та введеного в дію наказом Львівської митниці Міндоходів від 08.05.2013 року №1 "Про введення в дію тимчасової організаційної структури та тимчасового штатного розпису Львівської митниці Міндоходів на 2013 рік".

Позивач не погодився із вказаним рішенням відповідача та звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийняття оскаржуваного наказу не дотримано порядку звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та зважає на наступні обставини.

Згідно із п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В силу ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною 1 ст.49-2 КЗпП України, передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, продовжується у наведеній нормі, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ч.3 ст. 49-2 КЗпП України).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України №9 від 06.11.92р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Обставини щодо проведення реорганізації та скорочення чисельності працівників Львівської митниці визнаються сторонами та підтверджуються штатним розписом на 2013р., затвердженим Головою Держмитслужби України 17.07.2013р.; тимчасовим штатним розписом на 2013р., затвердженого 07.05.2013р. заступником міністра Міністерства доходів і зборів; штатним розписом на 2014р., затверджений заступником міністра Міністерства доходів і зборів 15.01.2014р. та переліком змін №1 до штатного розпису на 2014р., затвердженим заступником міністра доходів і зборів 07.04.2014р.

Встановлено, що з попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомився 12.06.2013 року. Дане попередження про наступне вивільнення містить пропозицію, суть якої зводиться до пропозиції позивачу звернутись до центру зайнятості або працевлаштуватись самостійно. При цьому за змістом службової записки від 21.10.2013 року за №4/40-210-ЕП станом на 17.06.2013 року в наявності були вакантні посади.

Відповідач вказує, що позивачу не пропонувались вакантні посади у зв'язку з його низькою кваліфікацією. Водночас, рівень кваліфікації позивача відповідач визначив за результатом проходження позивачем тестування від 30.07.2013 року, тобто після попередження про його наступне вивільнення.

Крім того, згідно наказу Львівської митниці від 03.07.2013 року №66, листа ознайомлення із згаданим наказом, наказу Львівської митниці від 03.01.2013 року №5 та додатком до нього з одними працівниками відповідача проводилось професійне навчання, за результатами якого проводилось тестування, з іншими працівниками, в тому числі й позивачем, таке навчання не проводилось. Отже, під час проведення визначення рівня кваліфікації працівників, останні перебували не в рівних умовах, що є порушенням ст.21 Конституції України та ст.2-1 КЗпП України.

Також з таблиці (а.с. 114-119 Т. 2), яка містить відомості, що враховувались відповідачем при пропонуванні посад іншим працівникам, встановлено, що при меншій кількості заохочень застосованих до позивача, в нього наявний більший трудовий стаж в митних органах. Однак, дана обставина не була врахована відповідачем.

Враховуючи наведені обставини в сукупності колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності та необхідності скасування спірного рішення відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4