Справа № 802/443/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 травня 2016 р. Справа № 802/443/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Іванишина Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції

про: визнання бездіяльності неправомірною

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з позовом до відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Літинського РУЮ, відповідач) про визнання неправомірною бездіяльності відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції щодо виконання виконавчого листа Апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2011 року №1-7/08 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 6 348, 40 гривень завданої матеріальної та 100 000 гривень моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою не здійснено виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа №1-7/08р. від 16.03.2011 р. та позивачу не надіслано жодного процесуального документа.

За таких обставин, позивач вважає бездіяльність ВДВС Літинського РУЮ неправомірною, у зв'язку з чим звернулася з цим позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав з підстав наведених в письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що державним виконавцем проводились виконавчі дії шляхом звернення стягнення на заробітну плату, проте через відсутність коштів у боржника виконавчий документ не було виконано, а виконавче провадження закрито.

За таких обставин вважає доводи позивача безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення та доводи представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

19 червня 2007 р. Апеляційним судом Вінницької області у справі №1-7/08 проголошено вирок, яким визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину передбаченого ст.93 п.п. «і» Кримінального кодексу України (в редакції закону 1960 р.) і ст.122 ч.1 Кримінального кодексу України (в редакції закону 2001 року) та присуджено на користь ОСОБА_3 6348,40 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

На виконання вказаного вироку судом видано дублікат виконавчого листа №1-7/08р. від 16.03.2011 р., на підставі якого 19.08.2014р. державним виконавцем ВДВС Літинського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44436584.

27.08.2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи боржника ОСОБА_4 та направлено її до Літинської ВК №123 для подальшого виконання.

03.11.2015 до Літинського РУЮ надійшли звіти Літинської ВК №123, згідно яких за період з 27.08.2014р. по 18.12.2014р. та 27.08.2014р. по 27.10.2015р. утримання не проводились через відсутність доходів у боржника.

Одночасно від даної колонії надійшло повідомлення, що ОСОБА_4 вибув від них до УВП №1 м. Вінниця, у зв'язку з чим 03.11.2015р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ до Староміського ВДВС ВМУЮ.

Як вказує представник позивача, жодних процесуальних рішень позивач не отримувала, а виконавий документ так і залишився не виконаний в зв'язку з бездіяльністю, на думку останної, відповідача, а тому і звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" .

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених законом, про що зазначено в частині першій статті 17 Закону N 606-XIV.

Виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів згідно пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст.25 Закону № 606-XIV ).

Частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Разом з тим, згідно частини першої статті 31 Закону № 606-XIV, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В свою чергу, згідно зі статтею 32 Закону №606 -XIV, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи , передбачені рішеннями.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч.2. ст. 52 Закону № 606-XIV).

Згідно частини п'ятої статті 52 Закону № 606-XIV, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Частиною восьмою статті 52 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Із заробітної плати засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі відрахування здійснюється з усієї суми заробітної плати без урахування відрахувань витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах(ч.2 ст.71 Закону № 606-XIV).

Отже, із положень процитованих норм випливає, що державний виконавець після закінчення строку наданого боржнику для самостійного виконання виконавчого документа вчиняє дії щодо примусового виконання, а саме: проводить перевірку його майнового стану з метою виявлення рахунків, рухомого та нерухомого майна, отримання інформації про доходи та, в подальшому, звертає стягнення на майно у черговості встановленій Законом № 606-XIV, а саме: першочергово на кошти, що розміщені на рахунках та рухоме/нерухоме майно, далі на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Однак, як видно із матеріалів виконавчого провадження після відкриття виконавчого провадження відповідачем не проводилась перевірка майнового стану боржника та, відповідно, не зверталось стягнення на рухоме/нерухоме майно. Доказів на підтвердження здійснення такої перевірки чи стягнення суду не надано .

Навпроти, представником відповідача надано усні пояснення та зазначено, що перевірка стосовно наявності у боржника рахунків та іншого майна, проводилась лише у 2011 році при відкритті виконавчого провадження ВП 25210234 . Однак, матеріали даного виконавчого провадження знищено у 2015 році у зв'язку із закінченням строку зберігання, а тому суду надати їх не є можливим.

З цього приводу суд зазначає, що положеннями Закону № 606-XIV чітко передбачено, що після закінчення строку наданого боржнику для самостійного виконання виконавчого документу державним виконавцем проводиться перевірка майнового стану боржника та першочергово звертається стягнення на кошти, що розміщені на рахунках та рухоме/нерухоме майно. Суд акцентує увагу, що у подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Водночас підстав не здійснення даної перевірки в зв'язку з її проведенням в рамках іншого виконавчого провадження чинним законодавством не передбачено.

Окрім цього, суд зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що є порушенням вимог частини першої статті 31 Закону № 606-XIV.

З цього приводу представник відповідача пояснив, що вся кореспонденція направлялась простими листами із-за відсутності відповідного фінансування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

В свою чергу, частиною третьою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи викладені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання неправомірною бездіяльності ВДВС Літинського районого управління юстиції Вінницької області щодо не направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2011 р. №1-7/08 та не вчинення заходів примусового виконання рішень в частині звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до статті 68 Закону № 606-XIV, 27.08.2014р. та в ході примусового виконання судового рішення ВДВС Літинського РУЮ винесено постанову ВП №44436584 від 27.08.14 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи ОСОБА_4, якою також постановлено поводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_4 після відрахувань податків, в розмірі з усієї суми заробтної плати без урахування відрахувань витрат, пов'язаних з його утриманням в місцях позбавлення волі до погашення боргу.

Крім того, в матеріалах справи містяться звіти Літинської ВК №123, що надходили до Літинського РУЮ, згідно яких за період з 27.08.2014р. по 18.12.2014р. та 27.08.2014р. по 27.10.2015р. утримання не проводились через відсутність доходів у боржника.

Отже, як видно ВДВС Літинського РУЮ вчинялись дії спрямовані на виконання виконавчого листа апеляційного суду Вінницької області виданого 16.03.2011 р. №1-7/08, а тому вести мову про повну бездіяльність суб'єкта владних повноважень під час виконання судового рішення немає підстав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно бездіяльності відповідача в частині невчинення ним жодних дій при виконанні виконавчого документа не знайшли свого підтвердження, а відтак позов в досліджуваній частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

визнати неправомірною бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Літинського районого управління юстиції щодо не направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2011 р. №1-7/08.

визнати неправомірною бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Літинського районого управління юстиції щодо невчинення заходів примусового виконання рішень в частині звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, при виконанні виконавчого листа апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2011 р. №1-7/08.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна