Справа № 711/3743/16-а
Суддя: Дунаєв С. О.
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №711/3743/16-а

Номер провадження 2-а/711/77/16

06 травня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі

головуючий суддя Дунаєв С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування населення від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Черкаси до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області про скасування постанови за результатами перевірки виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування населення від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Черкаси (далі відділення Фонду в м. Черкаси) звернулось до суду 22.04.2016р. з позовом, в якому зазначено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2015р. відділення Фонду в м. Черкаси зобовязано надати відповідь ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви від 13.11.2001р.. На виконання зазначеної постанови відділення Фонду в м. Черкаси направило ОСОБА_1 лист від 18.02.2016р. №376/03-12 про результати розгляду його заяви. 29.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконання постанови суду від 02.12.2015р.. Проте 07.04.2016р. начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (далі відділ УДВС) винесено постанову, якою скасовано постанову від 29.03.2016р. про закриття виконавчого провадження та поновлено виконавче провадження. Позивач вважає постанову начальника відділу УДВС від 07.04.2016р. незаконною, а тому просить суд скасувати її.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення, в яких зазначив, що листом від 18.02.2016р. відділення Фонду в м. Черкаси повідомило ОСОБА_1, що його заява від 13.11.2001р. розглянута разом з заявою від 07.04.2014р. і за наслідками розгляду цих заяв прийняте рішення у формі постанови від 24.10.2014р. про відмову у призначенні страхових виплат та наданні соціальних послуг. Проте постановою суду від 13.04.2016р. по справі №711/12517/14-а судом встановлено, що постанова відділення Фонду від 24.10.2014р. винесена на виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 17.07.2014р., отже зазначене рішення відділення Фонду в м. Черкаси не є документом, який прийнятий в результаті розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.11.2001р.. За заявою ОСОБА_1, який є стягувачем за виконавчим провадженням, начальником відділу УДВС було здійснено перевірку відповідного виконавчого провадження за результатами якої встановлено, що державний виконавець не в повній мірі провів виконавчі дії спрямовані на виконання постанови суду від 02.12.2015р., а тому 07.04.2016р. винесено постанову про скасування постанови державного виконавця від 29.03.2016р. про закриття виконавчого провадження. Тож відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши усі наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

02.12.2015р. Придніпровський районний суд м. Черкаси розглянув справу №823/3413/14 за позовом ОСОБА_1 до відділення Фонду в м. Черкаси. За наслідками розгляду справи суд ухвалив постанову, якою визнав неправомірними дії відділення Фонду в м. Черкаси під час перевірки звернення ОСОБА_1 від 07.04.2014р. в частині розгляду його заяви від 13.11.2001р. та зобовязав відділення Фонду надати відповідь ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви від 13.11.2001р. в порядку ст.36 Закону України від 23.09.1999р. №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон №1105-XIV).

18.02.2016р. відділення Фонду в м. Черкаси направило ОСОБА_1 листа про виконання постанови суду від 02.12.2015р.. Зазначеним листом повідомлено, що заява ОСОБА_1 від 13.11.2001р. була розглянута 24.10.2014р. в порядку ст.36 Закону №1105-XIV та прийнято рішення про відмову у призначенні страхових виплат /а.с.8-9/.

12.03.2016р. за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2016р. державним виконавцем відділення УДВС відкрито виконавче провадження №50434184 на виконання постанови суду від 02.12.2015р. /а.с.10/.

Листом від 18.03.2016р. відділення Фонду в м. Черкаси повідомило державного виконавця про виконання постанови суду від 02.12.2015р. на підтвердження чого надало копію листа від 18.02.2016р. /а.с.11/.

29.03.2016р. державним виконавцем відділу УДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязка з повним фактичним виконанням рішення суду.

07.04.2016р. начальником відділу УДВС ОСОБА_2 здійснено перевірку виконавчого провадження №50434184, внаслідок якої встановлено неповноту проведення виконавчих дій у звязка з чим прийнято рішення про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зазначено про необхідність приведення виконавчого провадження у відповідність Закону України «Про виконавче провадження» та норм Інструкції з організації примусового виконання рішень. /а.с.6-7/

Підставою для проведення перевірки стала заява стягувача ОСОБА_1 /а.с.25/

Не погоджуючись з діями начальника відділу УДВС позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Отже між сторонами виник спір з приводу порядку виконання судового рішення.

Згідно ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

У рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. При цьому в силу приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002р. у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін (справа «Горнсбі проти Греції», рішення від 19.03.1997р., п.40).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (справа «Піалопулос та інші проти Греції», рішення від 15.03.2001р., п.68).

Таким чином, належне виконання судового рішення є запорукою забезпечення підтримання правопорядку в правовій державі без реалізації якого втрачається сама сутність існування системи правосуддя у державі та судового захисту.

Як встановлено постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2015р., яка набрала законної сили 02.02.2016р., суд дійшов висновку, що правила ст. 36 Закону №1105-ХІV встановлюють обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань прийняти відповідне рішення у десятиденний строк з подальшим оформленням постанови. Інший порядок розгляду справ інвалідів вказаною статтею не передбачений. У зв'язку з цим суд констатував порушення відділенням Фонду порядку розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.11.2001р. і зобовязав відділення Фонду надати відповідь ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви в порядку ст.36 Закону №1105-XIV. З аналізу такої постанови суду вбачається, що відповідь відділення Фонду має бути викладена у формі постанови, а не листа.

Натомість відділення Фонду в листі від 18.02.2016р. повідомило ОСОБА_1, що його заява від 13.11.2001р. розглянута 24.10.2014р. в порядку, передбаченому ст.36 Закону №1105-XIV з винесення постанови про відмову у призначенні страхових виплат. Таким чином, відділення Фонду вважає, що постанова суду від 02.12.2015р. фактично виконана ще 24.10.2014р., що є неможливим. Під час розгляду справи №823/3413/14 суд досліджував постанову відділення Фонду від 24.10.2014р. і дійшов висновку, що наявність цієї постанови не свідчить про розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.11.2001р., а є відповідним рішенням за наслідками розгляду заяви від 07.04.2014р., але законність цієї постанови суд не досліджував, оскільки це є предметом судового розгляду в іншому процесі по справі №711/12517/14-а.

Отже, враховуючи, що дії відділення Фонду з розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.01.2001р. вчинені не у відповідності з вимогами ст.36 Закону №1105-XIV, оскільки фактично після ухвалення судового рішення від 02.12.2015р. відділення Фонду не прийняло відповідного рішення у формі постанови з висновками щодо вимог, викладених у заяві ОСОБА_1 від 13.01.2001р., то підстави для закінчення виконавчого провадження №50434184 відсутні, а тому воно має бути приведене у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» та норм Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таких самих висновків дійшов і начальник відділу примусового виконання рішень УДВС у своїй постанові від 07.04.2016р., якою скасовано постанову від 29.03.2016р. про закінчення виконавчого провадження №50434184.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЗУ «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, оцінюючи оскаржувану постанову на відповідність її змісту вимогам п.10.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, суд зауважує про відсутність в зазначеній постанові викладення підстав, з яких проводилась перевірка виконавчого провадження, хоча як зазначає у своїх запереченнях відповідач така перевірка проводилась на підставі заяви стягувача. Зазначена обставина має місце, проте не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки правильне по суті, законне та обґрунтоване рішення субєкту владних повноважень не може бути скасоване з одних лише формальних підстав.

Частиною 1 ст. 9 КАС визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, оцінюючи спірні дії відповідача, суд виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі чого дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 2, 17, 18, 71, 94, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: ОСОБА_3