Справа № 826/6619/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/4043/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014

у справі № 826/6619/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11.09.2008 № та від 19.08.2010 № /0; зобов'язання повернути податок на додану вартість в сумі 127 643 грн. на розрахунковий рахунок підприємця згідно поданих заяв про повернення бюджетного відшкодування за січень 2008 року від 20.02.2008 та за травень 2008 року від 20.06.2008; зобов'язання виконати рішення судів в частині повернення на розрахунковий рахунок підприємця податку на додану вартість в сумі 65 001 грн. згідно поданих заяв про повернення бюджетного відшкодування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015, позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень і травень 2008 року, складено акт № 3516/17-5/ від 16.07.2008.

В акті зазначено, що платником податків не надано до перевірки первинних і розрахункових документів на підтвердження даних, задекларованих у податкових деклараціях за перевіряємі звітні періоди, що слугувало підставою для висновку про відсутність підстав для бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 5 231 грн. (січень 2008 року) та 122 412 грн. (травень 2008 року).

11.09.2008 прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по деклараціям за січень і травень 2008 року на суму 127 643 грн.

Також, в червні-липні 2010 року була проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт від 09.07.2010 № 4574/17-05/6.

Перевіркою встановлено порушення позивачем норм пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 6.5 ст. 6, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку із завищенням сум задекларованого податкового кредиту за перевіряємий період на 299 972 грн. (в т.ч. за січень-грудень 2008 року на суму 192 511 грн.) та заниження суми податкових зобов'язань на загальну суму 72 870 грн. (в т.ч. за січень-грудень 2008 року в сумі 72 790 грн., за січень-грудень 2009 року - 80 грн. з огляду на неправомірне застосування нульової ставки до певних обсягів поставок послуг), що в сукупності призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 372 842 грн. (в т.ч. за січень-грудень 2008 року на суму 265 301 грн., за січень-грудень 2009 року - 91 345 грн., за січень-березень 2010 року - 16 196 грн.).

19.08.2010 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 559 433 грн., в т.ч.: 372 842 грн. основного платежу та 186 591 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, в ході розгляду справи судами встановлено, що протягом 2008 - 2009 років і 1-го кварталу 2010 року позивач здійснював підприємницьку діяльність з надання послуг вантажного перевезення автомобільним транспортом в межах та за межами території України.

В ході здійснення господарської діяльності сформовано суми податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості товарів (паливно-мастильні матеріали, запчастини та інші витратні матеріали до автомобілів, канцелярські товари, офісна техніка та витратні матеріали до неї), послуг і робіт (а саме: з проведення ремонту та технічного огляду автомобілів, надання послуг телефонного зв'язку, послуг зі страхування цивільно-правової відповідальності та оформлення певних дозвільних документів, необхідних для здійснення перевезень), та на підставі податкових накладних, що виписані постачальниками таких товарів (робіт, послуг).

На підтвердження правомірності задекларованого податкового кредиту у деклараціях за період з 01.01.2008 по 31.03.2010 позивачем було надано суду копії податкових декларацій з податку на додану вартість за січень-грудень 2008 року, копії первинних документів (податкових і видаткових накладних, рахунків на оплату товарів і послуг) по операціях із вказаних вище товарів (робіт, послуг), виписки по рахунку за 2008-2009 роки та січень-березень 2010 року з відомостями про перерахування відповідних сум коштів (вартість товарів, робіт і послуг з ПДВ).

Формування сум податку на додану вартість, заявлених до бюджетного відшкодування за січень і травень 2014 року, відбувалося за рахунок:

- суми податку в розмірі 5 231 грн., яка виникла з витрат підприємця на дизпаливо, оливу моторну, запчастини та інші товари для автомобілів, послуг з оформлення дозвільних документів для допущення транспортних засобів до роботи, послуг з технічного огляду і ремонту окремих складових транспортних засобів, послуги паркування, канцелярські товари та витратні матеріали для офісної техніки (останні зі слів позивача використовувалися нею виключно для ведення бухгалтерського та податкового обліку, оформлення первинних та інших документів в процесі надання послуг з перевезення), сплачених суб'єктам господарювання-постачальникам товарів і послуг протягом грудня 2007 року;

- суми податку в розмірі 122 733,51 грн., яка була сплачена в квітні 2008 року митним органам при придбані імпортних транспортних засобів (вантажні автомобілі марки Volvo FH-12 та напівпричіп Kogel SN24), що засвідчується наданими позивачем копіями вантажних митних декларацій (форми МД-2, тип ІМ 40), митними платежами, в т.ч. податку на додану вартість в сумах 40360,32 грн. і 82373,19 грн. В подальшому дані автомобілі були зареєстровані в органах ДАІ і використовувалися позивачем з квітня 2008 року для здійснення перевезень вантажів на території України та за її кордоном під митними печатками та пломбами.

З наданих позивачем документів судами встановлено взаємозв'язок між витратами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг (зокрема: забезпечення функціонування транспортних засобів, придбання певних товарів з метою обладнання робочого місця і поліпшення умов праці, документування результатів господарської діяльності, тощо) та здійсненням нею господарської діяльності (автомобільні перевезення).

Фактичне здійснення наданих транспортних послуг підтверджується первинними документами (договори на перевезення та транспортно-експедиційне обслуговування, заявки на перевезення вантажів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, CMR (міжнародні товарно-транспортні накладні), рахунки про оплату послуг) та банківські виписки.

Факт сплати на користь постачальників товарів і послуг сум податку на додану вартість, які були заявлені ним у подальшому до відшкодування за січень і травень 2008 року, податковим органом не заперечувався.

Враховуючи межі перегляду, визначені ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарження судових рішень лише в частині задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом; податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.5.1, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг); для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.5 ст. 7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до пп. пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг); право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Таким чином, для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, виданої особою, що зареєстрована платником податку на додану вартість, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Крім того, згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1. цього пункту, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в даному випадку є фактична оплата ним сум такого податку контрагентам у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що підтверджується дослідженими судами матеріалами справи.

Також, в судовому порядку встановлено, що позивач протягом січня-серпня 2008 року здійснювала господарські операції щодо надання транспортних послуг за межами митної території України на користь суб'єктів господарської діяльності, перелік яких наведений в письмових поясненнях позивача від 31.07.2014, та які оподатковані позивачем за нульовою ставкою відповідно до вимог п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість», що було відображено позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди (ряд. 2.1 «інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою»), звіті про суми пільг в оподаткуванні юридичних осіб та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності за 2008 рік на підставі належним чином оформлених первинних документів, які наявні в матеріалах справи, а саме: актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), СМR-міжнародних товарно-транспортних накладних, податкових накладних.

Тобто, доводи податкового органу про заниження позивачем сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість за 2008 рік внаслідок необґрунтованого застосування нульової ставки до обсягів господарських операцій з надання послуг міжнародного перевезення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи та спростовані матеріалами справи.

За встановлених обставин, меж перегляду, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний