Справа № 826/14625/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року м. Київ справа № 826/14625/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД» (надалі - Позивач/ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД») до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - Відповідач/ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві протиправними; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішенні № від 02.02.2015, прийняте ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві; зобов'язати ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві відновити показники податкової звітності з податку на додану вартість.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.07.2015 р. провадження у справі було відкрите та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем безпідставно зроблено висновки щодо завищення у перевіряємий період податкового кредиту, у зв'язку із формуванням такого з урахуванням взаємовідносин з ТОВ «Укрстройдевелопмент» та за результатом перевірки винесено податкове повідомлення-рішення, яке є безпідставним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки № 3247/26-53-22-04-21/39123430 від 26.12.2014 року.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах докази та заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Укрстройдевелопмент» (код за ) за період з 01.07.2014 по 31.10.2014. За результатами перевірки складено акт № 3247/26-53-22-04-21/39123430 від 26.12.2014 (надалі - Акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» порушень податкового законодавства, а саме: п. 201.1, п. 201.2, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7 ст. 201, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 4 883 439,00 грн., в тому числі по періодам: липень 2014 року на суму 1 363 638,00 грн., серпень 2014 року на суму 961 463,00 грн., вересень 2014 року на суму 1 109 659,00 грн., жовтень 2014 року на суму 1 448 679,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом 02.02.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 7 325 159,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 4 883 439,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 2 441 720,00 грн.

Позивач вважає прийняте податковим органом рішення протиправним та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах та суперечить нормам чинного податкового законодавства, а тому звернувся в суд із даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема із змісту акту перевірки, підставою для донарахування Позивачу зобов'язань з податку додану вартість, слугувало встановлення формування Позивачем у перевіряємий період податкового кредиту з урахуванням взаємовідносин з ТОВ «Укрстройдевелопмент», при цьому правочин укладений позивачем із вказаним контрагентом, на переконання податкового органу, не носить реального характеру.

Відповідно до змісту акту перевірки та даних відповідачем письмових пояснень, висновки податкового органу, щодо не настання реальних наслідків за господарськими операціями позивача з ТОВ «Укрстройдевелопмент» ґрунтуються виключно на обставинах викладених у акті про неможливість проведення зустрічної звірки та даних податкових баз, якими на переконання податкового органу підтверджено відсутність у ТОВ «Укрстройдевелопмент» реальної можливості виконати свої зобов'язання за правочином укладеним з позивачем.

Суд не погоджується з такими доводами податкового органу, виходячи із наступних міркувань.

Так, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Укрстройдевелопмент» (Генеральний підрядник), з іншої сторони, було укладено Договір генерального підряду № ГПР 03/4-Л від 02.04.2014.

Відповідно до змісту якого ТОВ «Укрстройдевелопмент» зобов'язувалось здійснити будівельно-монтажні роботи на об'єкті «Комплекс житлових будинків з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками по вул. Лохвицькій в Дніпровському районі м. Києва» (п. 1.1 Договору).

В підтвердження виконання умов вказаного Договору Позивачем як до перевірки так і суду надано копії Довідок про вартість виконаних будівельних робіт, Актів приймання виконаних будівельних робіт, а також копії податкових накладних, що належним чином зареєстровані у Єдиному реєстрі виписаних та отриманих податкових накладних.

Суд зазначає, що Позивачем, на вимогу суду, надано первинну документацію не лише за визначений актом період, а за весь період взаємовідносин із вказаним контрагентом.

Надана позивачем документація складена належним чином та у повній мірі відображає виконання сторонами вказаного правочину своїх зобов'язань.

У той же час, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо недостатньої кількості трудових ресурсів у позивача (2-3 особи) та його контрагента - ТОВ «Укрстройдевелопмент» (12-29 осіб), оскільки ним не наведено жодних доводів неможливості виконання такою кількістю осіб обов'язків за Договором генерального підряду № ГПР 03/4-Л від 02.04.2014 як зі сторони замовника, так і зі сторони генерального підрядника.

Окрім цього, сама по собі відсутність основних фондів для ведення господарської діяльності у позивача та його контрагента, яка встановлена відповідачем з податкової звітності суб'єктів господарювання, також не може бути врахована при вирішенні даної справи, як доказ відсутності реальності виконання договору, оскільки контролюючим органом не наведено які саме основні фонди необхідні для виконання зобов'язань, не досліджена можливість залучення до виконання договору субпідрядних організацій, факт оренди чи іншого користування засобів, механізмів, устаткувань тощо.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Укрстройдевелопмент» № 317/26-55-22-09/38887999 від 11.12.2014 складено за наслідками проведення відповідних звірок з іншими, ніж позивач, суб'єктами господарювання, а факт направлення повідомлення про відсутність місцезнаходження контрагента позивача може свідчити про відсутність його за податковою адресою, а не про неможливість виконання ним зобов'язань за договором.

Перевіривши дійсність господарських взаємовідносин ТОВ «Укрстройдевелопмент», суд приходить до висновку, що Позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана Позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, в обґрунтування законності спірного податкового повідомлення-рішення відповідач посилається висновки відносно контрагента позивача, зокрема, відсутності необхідних умов для ведення господарської діяльності, в підтвердження чого, на переконання відповідача свідчить факт не подання таким звітності за листопад 2014року.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленомуПодатковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного суд вважає за необхідне відзначити, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 по справі № К/800/27746/13.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Крім того, суд зазначає, що взаємовідносини позивача та ТОВ «Укрстройдевелопмент» на підставі Договору генерального підряду № ГПР 03/4-Л від 02.04.2014р. були предметом дослідження в рамках справи № 826/13465/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання дій Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві протиправними та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 у справі № 826/13465/15 позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2015 задоволено та встановлено реальність настання наслідків за правочином, що укладався між позивачем та ТОВ «Укрстройдевелопмент».

Вказане рішення суду набрало законної сили у відповідності до вимог ст. 254 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем цілком правомірно сформовано у перевіряємий період податковий кредит з урахуванням взаємовідносин з ТОВ «Укрстройдевелопмент».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.02.2015, прийнятого ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, вирішуючи позовні вимоги про визнання дій суб'єкта владних повноваження протиправними та зобов'язання його вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави суду стверджувати, що задоволеними можуть бути лише вимоги, які поновлюють права та охоронювані законом інтереси позивача.

З цих підстав, суд вважає, що в спірних правовідносинах належним способом захисту буде оскарження рішення, яке прийняте відповідачем за наслідками проведення перевірки, а не визнання його дій протиправними під час її проведення, оскільки така перевірка на час вирішення даної справи є вже завершеною, а визнання дій протиправними не призведуть до поновлення прав та інтересів платника податків.

Окрім цього, зобов'язання відповідача відновити показники податкової звітності з ПДВ, є вимогами позивача, які звернені на майбутнє; відповідні дії контролюючим органом мають бути вчиненими лише за наслідками набрання даним судовим рішенням законної сили.

Отже, ознак протиправної бездіяльності з боку відповідача під час розгляду даної справи встановлено не було, а відтак задоволення вимоги зобов'язального характеру також не призведе до поновлення прав позивача у спірних правовідносинах.

Таким чином, вимоги про визнання дій ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправними та зобов'язання відповідача відновити показники податкової звітності з ПДВ задоволеними бути не можуть.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням ч. 3 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02 лютого 2015 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

3. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД» відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко