Справа № 826/12673/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 травня 2016 року письмове провадження № 826/12673/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СПАРКІ УКРАЇНА»
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 14.08.2014 року, № від 14.08.2014 року, № від 14.08.2014 року та № від 14.08.2014 року

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «СПАРКІ УКРАЇНА» (надалі - позивач або ТОВ «СПАРКІ УКРАЇНА») з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2014 року № , № , № та № .

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки ТОВ «СПАРКІ УКРАЇНА» не порушувало вимог податкового законодавства, на які вказує відповідач в акті перевірки.

Представник податкового органу проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Законами України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року, в задоволенні позовних вимог ТОВ «СПАРКІ УКРАЇНА» було відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.08.2015 року скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, вказавши при цьому, що відмовляючи у задоволенні позову, судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки доводам позивача про те, що умовами контракту не було визначено домовленості про товарний кредит та не було визначено розміру процентів, які сплачуються покупцем на користь продавця. Крім того, позивач стверджує, що товариство здійснювало платежі за контрактом шляхом оплати по частинам за фактично отриманий товар. Таким чином, суди мають з'ясувати чи правомірно податковим органом були нараховані позивачу відсотки за спірним контрактом.

Також, Вищий адміністративний суд України наголосив, що судам слід з'ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувався дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій та зміни у їх майновому стані, як обов'язкова ознака господарської операції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2015 року справа була прийняття до провадження головуючим суддею Арсірієм Р.О. та призначена до судового розгляду.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допустив заміну первинного відповідача - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на належного відповідача - ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - відповідач).

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття у судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт № 229/26-54-22-03/35792737 від 07.03.2014 року (далі - Акт), яким зафіксовані виявлені в ході перевірки порушення податкового законодавства, а саме:

підпункту 14.1.54. пункту 14.1 статті 14, пункту 135.1, пункту 135.2, підпункту 135.4.1, підпункту 135.5.12, підпункту 135.5.15, пункту 135.5 статті 135, підпункту 14.1.159, підпункту 14.1.71, підпункту 14.1.219 статті 14, пункту 39.1, пункту 39.4, пункту 39.15, пункту 39.6, статті 39, підпункту 153.2.1 статті 153, пункту 188.1 статті 181, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.3 пункту 139.1.9 статті 139, підпункту 140.1.6 статті 140 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 2 643 481,00 грн. в т.ч.: за ІІ квартал 2011 р. - 5 849,00 грн., за IIІ квартал 2011 р. - 896 931 грн., за ІV квартал 2011 р. - 601 051,00 грн., за І квартал 2012 р. - 84 997,00 грн., за ІІ квартал 2012 р. - 235 515,00 грн., за IIІ квартал 2012 р. - 548 228 грн., за ІV квартал 2012 р. - 270 910,00 грн., зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування на 343 085,00, а саме: за І квартал 2011 р. - 10915,0 грн., за І квартал 2012 р. - 332 170,00 грн.;

підпункту 14.1.159, підпункту 14.1.71, підпункту 14.1.219 статті 14, пункту 39.4, пункту 39.15, пункту 39.6 статті 39, підпункту 153.2.1 статті 153, пункту 188.1 статті 181, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового Кодексу України, в результаті встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 920 750,00 грн., в т. ч. по періодах: травень 2011 р. - 118 719,00 грн., серпень 2011 р. - 148 721,00 грн., жовтень 2011 р. -120,00 грн., грудень 2011 р. - 26 725,00 грн., січень 2012 р. - 441,00 грн., лютий 2012 р. - 2 600,00 грн., травень 2012 р. - 206,00 грн., червень 2012 - 203 512,00 грн., вересень 2012 р. - 193 390,00 грн., грудень 2012 р. - 226 316,00 грн.;

пункту 16 Наказу ДПА України «Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення» від 21.12.2010 року за № 969 та пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на загальну суму 5110 грн., а саме: за березень 2011 року - 1 432 грн., за червень 2011 року - 3 013 грн., за липень 2011 року - 665 грн.;

пункту 200.4., пункту 200.14 статті 200 Податкового Кодексу України, чим занижено суму бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за квітень 2011 року у сумі 106 914 гривень;

пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4, пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, чим завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів на загальну суму 417 358 грн., а саме по наступних період в т.ч: у березні 2011 року - 44 863 грн., у липні 2011 року - 6 734 грн., у грудні 2011 року -176 329 грн., у квітні 2012 року -111 947 грн., у серпні 2012 року - 73 016 грн., у листопаді 2012 року - 2 164 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту, позивачем були подані відповідачу заперечення на акт, які залишені відповідачем без розгляду.

На підставі Акту, відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення: від 27.03.14 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 2 511 241,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 281 929,25 грн.; від 27.03.14 року № про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 343 085,00 грн.; від 27.03.14 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 920 750,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 200 508,75 грн.; від 28.03.14 року № про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 415 053,0 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 92 549,00 гривень.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем було подано первинну скаргу до ГУ Міндоходів у м. Києві, за результатом розгляду якої, рішенням № 4740/10/20-15-10-06-15, зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та рішення ГУ Міндоходів у м. Києві від 28.05.2014 року за № 4740/10/20-15-10-06-15, позивачем було подано скаргу до Міндоходів України, за результатом розгляду якої, наказом № 1415, на підставі пункту 178.1.5 статті 178 Податкового кодексу України була призначена позапланова перевірка позивача, за результатами якої ДПІ в Оболонському районі м. Києва складено Акт № 833/26-54-22-03-07/35792737 від 30.07.2014 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Спаркі Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

В Акті перевірки 833/26-54-22-03-07/35792737 встановлені наступні порушення:

підпункту 14.1.54. пункту 14.1 статті 14, пункту 135.1, пункту 135.2, підпункту 135.4.1, підпункту 135.5.12, підпункту 135.5.15, пункту 135.5 статті 135, підпункту 14.1.159, підпункту 14.1.71, підпункту 14.1.219 статті 14, пункту 39.1, пункту 39.4, пункту 39.15, пункту 39.6, статті 39, підпункту 153.2.1 статті 153, пункту 188.1 статті 181, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.3 пункту 139.1.9 статті 139, підпункту 140.1.6 статті 140 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 1 272 765,00 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування всього у розмірі на 98 380,00 грн.;

підпункту 14.1.159, підпункту 14.1.71, підпункту 14.1.219 статті 14, пункту 39.4, пункту 39.15, пункту 39.6 статті 39, підпункту 153.2.1 статті 153, пункту 188.1 статті 181, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового Кодексу України, в результаті встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 272 033,00 грн.;

пункту 200.1., пункту 200.2., пункту 200.4., пункту 200.14 статті 200 Податкового Кодексу України, чим завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів на загальну суму 244 626,00 грн.

Наведені порушення обґрунтовуються відповідачем наступним.

Перевіркою повноти визначення скоригованого валового доходу та доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. встановлено їх заниження у розмірі 4 100 290,0 грн.

Так, перевіркою встановлено, що основними постачальниками позивача у перевіряємому періоді були: фірма «SPARKY POWER NOOLS GMBH» (Німеччина) по поставці електроінструментів, приналежностей та запасних частин до них; фірма «SPARKY GMBH» (Німеччина) по поставці машин для чистки взуття і аксесуарів до них. Основними покупцями товарів (робіт, послуг) були: АТ «Альцест», ТОВ «КТ Україна», ТОВ «Епіцентр К».

Протягом перевіряємого періоду позивач імпортував електроінструменти, приналежності, запасні частини, машини для чистки взуття і аксесуарів до них з Німеччини на підставі контрактів, укладених з основними постачальниками.

Поставка товару (електроінструменти з запасними частинами до них) відбувалась відповідно до Контракту № 01 від 17.12.2009 року, укладеного між позивачем (покупець) та фірмою «SPARKY POWER NOOLS GMBH» (Продавець), за умовами якого, Продавець продавав, а Покупець купував з доставкою автотранспортом товари (електротовари, з запасними частинами до них) відповідно до Інвойсів або Специфікацій шляхом передоплати або повної оплати по частинам за фактично поставлений товар. Також, умовами контракту передбачена можливість поставки обладнання на умовах кредиту по попередньому узгодженню сторін.

Поставка товару (машини для чистки взуття і аксесуарів до них) відбувалась відповідно до Контракту № 01 від 01.10.2012 року, укладеного між позивачем (покупець) та фірмою «SPARKY GMBH» (Продавець), за умовами якого, Продавець продавав, а Покупець купував з доставкою автотранспортом товари (машини для чистки взуття і аксесуарів до них) відповідно до Інвойсів або Специфікацій шляхом передоплати або повної оплати по частинам за фактично поставлений товар. Також, умовами контракту передбачена можливість поставки обладнання на умовах кредиту по попередньому узгодженню сторін.

Придбаний товар, використовувався позивачем для ведення фінансово-господарської діяльності (продажу).

В той же час, відповідач дійшов висновку про те, що позивач у зазначених правовідносинах користувався товарним кредитом, проте відсотки за таке користування не нараховував, що призвело до заниження доходу підприємства. Відповідачем за результатами перевірки нараховані відсотки за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України у розмірі 345 596,96 грн.

Також, перевіркою повноти визначення валових витрат та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року встановлено їх завищення у сумі 1 698 049,00 грн.

Відповідно до бухгалтерського обліку, а саме співставлення бухгалтерського рахунку 90 «Собівартість реалізації» та рахунку 28 «Товари» на протязі 4 кварталу 2011 року позивачем понесені витрати, пов'язані з купівлею товарів на склад у розмірі 5 876 022,00 грн. Разом з тим, відповідно до податкової звітності, а саме: декларації з податку на прибуток підприємства за 2011 рік та за 9 місяців 2011 року, підприємством задекларовано у 4 кварталі 2011 року у р.05.1.собівартітсь придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у розмірі 6 916 650,00 грн.

Відповідно до наданої позивачем бухгалтерської довідки, формування собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) підприємства відбувалися на підставі рахунку 90 «Собівартість реалізації», рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», рахунку 28 «Товари».

Враховуючи вищезазначене, в ході перевірки понесені витрат на придбання товарів позивачем формувалися відповідно до бухгалтерського обліку, а саме, оборотно-сальдові відомості, рахунки бухгалтерського обліку, а саме рахунок 90 «Собівартість реалізації», рахунок 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», рахунок 28 «Товари» та податкового обліку, а саме: Декларації з податку на прибуток підприємств за 4 квартал 2011 року встановлено розбіжність у розмірі 1 040 628,00 грн.

Також, в ході перевірки, на підставі співставлення бухгалтерського рахунку 90 «Собівартість реалізації» та рахунку 28 «Товари» встановлено, що протягом 1 кварталу 2012 року позивачем понесені витрати пов'язані з купівлею товарів на склад у розмірі 5 085 423,20 гри.

Відповідно до декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2012 рік (вх. № від 25.04.2012 року), підприємством було задекларовано в р.05.1 собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у розмірі 5 094 725,00 грн.

на

Таким чином, на підставі документів бухгалтерського обліку (оборотно-сальдові відомості, рахунки бухгалтерського обліку: рахунок 90 «Собівартість реалізації», рахунок 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», рахунок 28 «Товари») та податкового обліку (Декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2012 року) податковим органом встановлено розбіжність у розмірі 9302,00 грн.

Крім того, на протязі 3 кварталу 2012 року понесені витрати пов'язані з купівлею товарів на склад відповідно до бухгалтерського обліку становили у розмірі 7 148 482,87 грн. В той час, як згідно з податковим обліком, а саме: Декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2012 року (вх. від 02.08.2012 року) та за 9 місяців 2012 року (вх.26.10.2012 року № ) встановлено, що підприємством, було задекларовано за 3 квартал 2012 року в р.05.1 Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у розмірі 7 460 041,00 грн. Тобто, встановлено розбіжність у розмірі 311 559,00 грн.

Так само, відповідно до бухгалтерського обліку, а саме: співставлення бухгалтерського рахунку 90 «Собівартість реалізації» та рахунку 28 «Товари» встановлено, що на протязі 4 кварталу 2012 року позивачем понесені витрати пов'язані з купівлею товарів на склад у розмірі 7 705 976,07 грн., а задекларовані ( Декларації з податку на прибуток підприємств 9 місяців 2012 року (вх. 26.10.2012 року № ) та за 2012 рік (вх. № від 01.02.2013 року)) та 4 квартал 2012 року в р.05.1 собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у розмірі 7 718 960,00 грн. Розбіжність становить 12 984,00 грн.

Таким чином, в ході перевірки співставлення бухгалтерського обліку позивача з податковим обліком, встановлено завищення задекларованого показника у рядку 05.1 собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) Декларації з податку на прибуток підприємств у розмірі 1 374 473,00 грн. Разом з тим, позивачем не надано доказів правомірності віднесення до складу витрат суми в розмірі 1 374 473,00 грн. та не надано суду первинної документації в повному обсязі, яка б була пов'язана з веденням господарської діяльності підприємства.

Перевіркою також було встановлено, що у складі витрат відображені витрати не пов'язані безпосередньою з підготовкою, організацією та веденням господарської діяльності підприємства в розмірі 323 576,00 грн.

Позивач задекларував у складі валових витрат затрати по договорам страхування фінансових ризиків, пов'язаних з можливим матеріальним збитком страхувальника внаслідок невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Епіцентр К» своїх фінансових зобов'язань за отриманий товар у відповідності з договором від 01.04.2010 року № 3773/АГ/10.

Так, між позивачем (страхувальник) та ПАТ «СК «Мост» (страховик) було укладено ряд договорів страхування фінансових ризиків, предметом яких були майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з можливими матеріальними збитками страхувальника внаслідок невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Епіцентр К» фінансових зобов'язань у відповідності з договором поставки від 01.04.2010 року № 3773/АГ/10.

Дані операції в бухгалтерському обліку підприємства відображено кореспонденцією рахунків Дт 93 «витрати на збут» Кт 39 «витрати майбутніх періодів».

На думку відповідача, зазначені операції протиправно віднесені позивачем до складу валових витрат.

В ході проведення перевірки позивача було встановлено, що підприємство здійснювало протягом перевіряємого періоду повернення товарів (електроінструментів) від ТОВ «Епіцентр К». Основною метою повернення товару ТОВ «Епіцентр К» не користування попитом даного товару (електроприладів) на ринку продажу. Повернення товару здійснювалося з метою проведення позивачем переоцінки електроприладів, а саме: зниження ціни на дані товари та подальшого їх відвантаження на склади ТОВ «Епіцентр К».

В той же час, до перевірки в підтвердження повернення для переоцінки товарів (електроприладів) на склад позивача, первинних документів які свідчать про оприбуткування поверненого товару на склад не подано.

Таким чином, на думку відповідача, позивач не отримував та не оприбутковував повернені електротовари на свої склади, чим безпідставно зменшив податкові зобов'язання за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року у рядку 8 Декларацій «Коригування на основі попередніх звітних періодів» у розмірі 404 271,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року встановлено його завищення всього в сумі 5 110,00 грн.

Так, під час проведення детального аналізу щодо правомірності формування податкового кредиту було встановлено, що позивачем включено до податкового кредиту податкові накладні, які виписані з порушенням пункту 16 Наказу ДПА України «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення» та пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні». Позивачем включено до складу податкового кредиту податкові накладні від контрагента ПП «Митна агенція «СТРІЛА», які складені за допомогою факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання особи.

Також, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість встановлено його заниження на суму 272 033,00 грн. та встановлено його завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів на суму 244 262,00 грн.

З огляду на наведене, Фіскальною службою України (правонаступник Міністерства доходів і зборів України) 04.08.2014 року було прийнято рішення № 887/6/99-99-10-01-15, яким скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 27.03.2014 року № , № , № , від 28.03.2014 року № та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, в частині порушень, спростованих актом перевірки від 30.07.2014 року № 833/26-54-22-03-07/35792737, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, залишила без змін.

На підставі акту перевірки № 833/26-54-22-03-07/35792737 та з урахуванням рішення Фіскальної служби України від 04.08.2014 року за № 887/6/99-99-10-01-15 податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 14.08.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 272 765,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 100 342,25 грн.; від 14.08.2014 року № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 98 380,00 грн., від 14.08.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 153 314,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 38 328,50 грн. та від 14.08.2014 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 199 399,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 49 849,75 гривень.

Вважаючи протиправними спірні податкові повідомлення-рішення від 14.08.2014 року № , № , № та № позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом про їх скасування.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (надалі - Кодекс, в редакції, що діяла на момент прийняття спірних рішень).

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Кодексу).

Згідно підпункту 14.1.54. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

Доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (підпункт 14.1.56. пункту 14.1. статті 14 Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.244. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

В цілях оподаткування операцій з переміщення майна та енергії через митний кордон України термін «товари» вживається у значенні, визначеному Митним кодексом України.

Товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості (підпункт 14.1.245. пункту 14.1. статті 14 Кодексу).

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (пункт 135.1. статті 135 Кодексу).

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 135.2. статті 135 Кодексу).

Згідно пункту 138.1. статті 138 Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

До складу інших витрат включаються, зокрема, фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку (підпункт 138.10.5. пункту 138.10. статті 138 Кодексу).

Таким чином, фактично, проценти за користування кредитом (у тому числі, товарним) відносяться до складу витрат платника податків, якщо підтверджені документально.

З огляду на висновок відповідача про те, що позивач користувався товарним кредитом (купував товари у нерезидентів у кредит), незрозуміло його висновок про заниження доходу підприємства, у той час, як це є витратами підприємства.

Крім того, судом не встановлено обставин визначення домовленості про товарний кредит та розмір процентів, які сплачуються покупцем на користь продавця, між позивачем та фірмами «SPARKY POWER NOOLS GMBH» (Німеччина), «SPARKY GMBH» (Німеччина), як сторонами контрактів № 01 від 17.12.2009 року та № 01 від 01.10.2012 року, що є обов'язковими умовами таких контрактів, що свідчить про протиправність нарахування відповідачем відсотків за користування кредитом.

Щодо завищення задекларованого показника у рядку 05.1 «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток підприємств у розмірі 1 374 473,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно доводів позивача, які не спростовувались та не заперечувалися відповідачем, вказані вище суми відповідають операціям з повернення проданих товарів, які не були враховані відповідачем в податковому обліку.

Судом касаційної інстанції по даному питанню зазначено, що податковим органом в акті перевірки не зазначено, яке саме порушення встановлено з боку товариства. Також вказано, що не встановлено, якою нормою чинного законодавства передбачено, що дані рахунків бухгалтерського обліку повинні співпадати з одним рядком 05.1 «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток підприємств.

Судом встановлено, що дійсно жодною нормою Кодексу, закону чи підзаконного акту не передбачено, що дані рахунків бухгалтерського обліку 90 «Собівартість реалізації» та 28 «Товари» повинні співпадати з одним рядком 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток підприємства, отже таке співставлення є некоректним та протизаконним.

Виходячи з норм Кодексу, у разі якщо після продажу товарів змінюється сума компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари, продавець та покупець відповідно до пункту 140.2 статті 140 Кодексу, мають здійснити відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у тому звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

При цьому витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, згідно з пунктом 138.4 статті 138 Кодексу, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів. Тому продавцю, який у зв'язку з поверненням товарів зменшує доходи, слід одночасно зі зменшенням доходів відкоригувати (зменшити) раніше відображені у податковому обліку витрати на суму собівартості повернутих товарів.

Відповідно до наказів Міністерства фінансів України від 28.09.2011 року № 1213 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» та від 21.12.2011 року № 1684 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства фінансів України», що діяли на той момент, коригування собівартості повернених товарів відображається в рядку 06.5 (06.4) декларації з податку на прибуток та у рядку 6.5.25 (6.4.25) додатка ІВ «Інші витрати» до декларації зі знаком «-». Тобто, у разі співставлення собівартості реалізованих товарів, треба співставити вказані рахунки не тільки з рядком 05.1, а також і з рядком 06.5 (06.4). Позивач в якості доказів надані суду копії декларацій в яких відображено в наведених рядках зменшення собівартості на суму повернених товарів (зі знаком -).

Таким чином, позивачем при проведенні в обліку операцій з повернення товарів самостійно зменшено витрати на суму 1 376 989,00 грн., тобто виконано вимоги Кодексу, що свідчить про протиправність висновків відповідача.

Щодо висновків відповідача про завищення позивачем витрат на суму 323 576,00 грн. по страхуванню фінансових ризиків за договорами страхування, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, у тому числі, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Як зазначено у пункті 1.1 кожного з Договорів страхування, їх предметом є страхування майнових інтересів позивача, які пов'язані з його матеріальними збитками внаслідок невиконання його контрагентами фінансових зобов'язань у відповідності з Договором поставки. Відповідно до Договору поставки з ТОВ «Епіцентр-К» оплата за поставлений ТОВ «Спаркі Україна» товар здійснюється ТОВ «Епіцентр-К» після його реалізації споживачам. Зазначене свідчить про те, що Договори страхування укладені в рамках чинного законодавства, оскільки відповідають умовам статті 4 Закону України «Про страхування» про страхування, а також містять економічну обґрунтованість, адже за Договором поставки не передбачено умови 100 % передоплати за поставку, тобто до отримання ТОВ «Спаркі Україна» повної оплати існує фінансовий ризик її неотримання.

У свою чергу, відповідно до пункту 138.1 статті 138 Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, крім іншого, з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно підпункту 138.10.3. пункту 138.10. статті 138 Кодексу, до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Відповідно до підпункту 140.1.6. пункту 140.1. статті 140 Кодексу, при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, зокрема, будь-які витрати із страхування фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Судом встановлено, що договори страхування укладалися позивачем в межах господарської діяльності за для страхування власних ризиків при провадженні відповідної діяльності, тобто позивачем правомірно віднесено витрати на страхування фінансових ризиків до складу валових витрат.

Щодо висновку відповідача про неотримання та неоприбутковування повернених електротоварів на свої склади, що призвело до безпідставного зменшення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи договору поставки № 3773/АГ/10 від 01.04.2010 року з ТОВ «Епіцентр К» оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника (ТОВ «Спаркі Україна»), при цьому оплата за поставлений Постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Таким чином, ТОВ «Спаркі Україна» зацікавлено не лише в тому, щоб відвантажити товар оптовому покупцю, а в його реалізації оптовим покупцем кінцевим споживачам, оскільки оплата за товар відбувається лише після цього факту. Саме для цієї мети (для підвищення рівня продажу товарів ТОВ «Спаркі Україна») в гіпермаркетах ТОВ «Епіцентр К» згідно з умовами договору перебувають співробітники ТОВ «Спаркі Україна».

Повернення нереалізованого товару також здійснюється відповідно до положень Договору поставки № 3773/АГ/10 від 01.04.2010 року у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торговельну мережу Покупця (ТОВ «Епіцентр К»), Покупець має право повернути її в період дії Договору. Згідно умов зазначеного Договору, при отриманні товару Постачальник разом з товаром отримує від Покупця накладні на повернення товару.

Позивач має накладні на повернення товару, тобто первинні документи, що підтверджують повернення права власності на товари. При цьому, фізичне переміщення товарів у просторі не відбувалось, оскільки в цьому немає необхідності з огляду на те, що співробітники ТОВ «Спаркі Україна» перебувають в гіпермаркетах ТОВ «Епіцентр К», отже, первинні документи, які свідчать про переміщення товару на склад (товарно-транспортні накладні, подорожні листи) не повинні були складатися. Повернений товар зберігався на складах ТОВ «Епіцентр К» відповідно до умов договору зберігання від 01.10.2010 року.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що в даному випадку накладні на повернення засвідчують повернення права власності на товари до продавця, що передбачено пунктом 4.12. Договору і пунктом 140.2 статті 140 Кодексу, як і у випадку фактичного повернення товарів, це призводить до наслідків, передбачених пунктом 140.2 Кодексу - перерахунку доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна. В результаті наведеного, у балансі позивача сума дебіторської заборгованості ТОВ «Епіцентр К» зменшувалась, а залишок товарів збільшувався на суму повернутих товарів, що свідчить про дійсний рух активів між учасниками операцій.

За викладених обставин, висновки відповідача, покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 14.08.2014 року № , № , № та № не відповідають дійсності, внаслідок чого такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПАРКІ УКРАЇНА» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.08.2014 року № , № , № та № .

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій