Справа № 807/667/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

807/667/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року

у справі № 807/667/15

за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старвуд Закарпаття"

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року, року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якій позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік. Відповідно до рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 86 осіб. Отже, кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України № 875 становить 3 особи. Відповідно до рядка звіту 02 середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 2 особи. Таким чином, відповідачем не працевлаштовано, відповідно до нормативу, інвалідів в кількості 1 особа.

Крім того, відповідачем подавалися до Мукачівського районного центру зайнятості Закарпатської області звіти про наявність вакансій форми 3-ПН, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Також відповідачем проводилась і проводиться самостійна робота щодо працевлаштування інвалідів. Зокрема у випусках газети "Новини Виноградівщини" протягом 2014 року, позивачем розміщувалися оголошення про наявність вакансій на підприємстві для працевлаштування інвалідів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до статті 18 частини 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 частини 3 Закону України № 875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв’язку зі скоєнням правопорушення.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного та обгрунтованого висновку про те, що обов’язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв’язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові Верховного суду України від 02 лютого 2010 року у справі № 21-1982во09.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті – пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв’язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року у справі № 807/667/15 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед