Справа № 803/619/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Луцьк Справа № 803/619/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Державної судової адміністрації України - Трофимчука Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України, відповідач 1), Апеляційного суду Волинської області (далі - відповідач 2) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01 листопада 2013 року працював на посаді помічника судді Апеляційного суду Волинської області, був державним службовцем 5 категорії 11 рангу. 15 травня 2015 року був переведений на посаду секретаря судових засідань Апеляційного суду Волинської області, що відповідає 6 категорії державних службовців. 15 жовтня 2015 року звільнений з посади секретаря судового засідання.

Позивач вважає, що відповідач, Апеляційний суд Волинської області, при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року повинен був врахувати положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Крім того, з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати відповідач Апеляційний суд Волинської області повинен був враховувати положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, статтею 147 якого визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Проте, позивачу в період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року виплачувалася заробітна плата без врахування положень Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 травня 2016 року (а. с. 49-51), позивач просить: визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Волинської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу; зобов'язати Державну судову адміністрацію України та Апеляційний суд Волинської області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) з урахуванням підвищення посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівника апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, а також премій, доплат за ранги, та інших надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу, з урахуванням індексації заробітної плати.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 16 травня 2016 року № 1039/07-13 представник відповідача, ДСА України, адміністративний позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не було внесено змін до постанови № 268 від 09 березня 2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Крім того, ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі (а. с. 28-33).

У судовому засіданні 17 травня 2016 року представник відповідача 1 просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

На адресу суду 13 травня 2016 року № 7.7/76/2016 надійшли письмові заперечення проти позову відповідно до яких відповідач 2 - Апеляційний суд Волинської області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови № 268 від 09 березня 2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Апеляційний суд Волинської області уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам і спеціалістам апарату суду, у тому числі і позивачу. Крім того, у вказаних письмових запереченнях зазначається, що з метою компенсації втраченого заробітку через невиконання державою прийнятих на себе зобов'язань адміністрація Апеляційного суду Волинської області вжила необхідні заходи для дофінансування видатків на оплату праці працівників апарату суду і усім працівникам, в тому числі позивачу, були виплачені премії та надбавки у максимально можливих розмірах з додаткових коштів, що виділялися ДСА України з метою підвищення рівня оплати праці працівникам апарату суду, хоча виплата премій та надбавок є правом, а не обов'язком керівника; у випадку встановлення працівникам апарату суду посадових окладів у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом, економії фонду оплати праці не було б, а тому нікому б не було виплачено премій та надбавок (а. с. 38-41).

Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, проте у клопотанні від 16 травня 2016 року № 7.7./78/2016 просив розгляд здійснювати без їхньої участі у зв'язку з неможливістю представника прибути в судове засідання (а. с. 42 зворот).

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття представника відповідача 2 в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача 1, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, працював в Апеляційному суді Волинської області з 01 листопада 2013 року на посаді помічника судді, був державним службовцем 5 категорії 11 рангу. 15 травня 2015 року був переведений на посаду секретаря судових засідань відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ та присвоєно 6 категорію державних службовців. 15 жовтня 2015 року звільнений з посади секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ, що підтверджується записами у трудовій книжці серії АФ № 544675 (а. с. 9-10). Посадовий оклад ОСОБА_1 за займаними посадами в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1 218 грн., з 01 вересня 2015 року - 1 378 грн., а з 09 вересня 2015 року - 1 879, 09 грн., що підтверджується довідкою Апеляційного суду Волинської області від 01 березня 2016 року № 20 (а. с. 11).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Водночас частиною першою статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 07 липня 2010 року) було встановлено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Частиною першою статті 144 цього ж Закону у вказаній редакції було визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відтак, правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» (частина п'ята статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддіі»).

Як передбачено частинами другою, сьомою статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Додатком 47 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 затверджено схему поосадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів.

При цьому, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» від 20 травня 2009 року № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Так, додатком 45 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2008 року № 34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» з 01 лютого 2008 року у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання апарату органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, судів та інших органів, внесено зміну щодо підвищення на 45 відсотків посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Після цього схеми посадових окладів працівників апаратів судів та інших державних службовців не переглядались (рішення Ради суддів України від 12 березня 2015 року № 15).

Разом з тим, підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII були внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI шляхом доповнення частини першої статті 144 абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Згідно із пунктом 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи, що вказаний Закон було опубліковано в газеті «Голос України» 25 жовтня 2014 року, тому положення підпункту 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII набрали чинності 26 жовтня 2014 року.

Крім того, пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII передбачено, що Кабінету Міністрів України: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Проте, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в частині приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом та в частині внесення у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Однак, на думку суду, відсутність бюджетного фінансування не звільняє державу від обов'язку виплачувати працівникам апарату судів посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. Так, з одного боку, змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» держава взяла на себе обов'язок виплачувати посадові оклади у підвищеному розмірі. Водночас, з іншого боку, відповідні зміни до Закону про Державний бюджет внесені не були. У результаті цього виникає правова невизначеність щодо змісту обов'язку держави щодо працівників апарату судів: у якому розмірі держава повинна виплачувати їм посадові оклади. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Абзац другий частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру») був ухвалений після прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». За загальноприйнятим у праві прийомом з усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із згаданих законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і суперечать Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосуванню не підлягають.

Взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Державний бюджет, держава допустила недобросовісність. Хоч ця недобросовісність була допущена парламентом, а не відповідачами у даній справі, носієм обов'язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату заробітної плати (у даному випадку - Апеляційний суд Волинської області), то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Крім того, відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, суд зазначає, що з 26 жовтня 2014 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»). Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» видатків на ці потреби не було передбачено.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», абзацом третім пункту 9 Прикінцевих положень якого було встановлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведеного положення в частині розміру посадових окладів працівників апарату судів дозволяє стверджувати, що воно по-іншому врегулювало ці відносини, ніж абзац другий частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»): розмір посадових окладів визначався не законом, а повинен був визначатися постановою Кабінету Міністрів України. Оскільки Закон «Про Державний бюджет на 2015 рік» був прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру», то пріоритет у застосуванні має саме перший із цих законів.

Разом із тим, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 02 вересня 2015 року, прийнявши постанову від 02 вересня 2015 року № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (набрала чинності з 09 вересня 2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу судді місцевого суду).

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (який набрав чинності 29 березня 2015 року) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» було викладено в новій редакції, та згідно із частиною першою статті 147 цього Закону визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апарату судів.

02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який набрав чинності 13 березня 2015 року.

Підпунктом 12 пункту 1 цього Закону з абзацу третього пункту 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із збереженням при цьому загального посилання на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Внісши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Оскільки вищезазначений Закон набрав чинності до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», то останній після набрання ним чинності, тобто з 29 березня 2015 року, почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

При вирішенні даного спору суд не бере до уваги доводи відповідача Апеляційного суду Волинської області про те, що він уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апарату апеляційного суду, в тому числі позивача, з огляду на таке.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Виходячи з висновку, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26 жовтня 2014 року у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»), а з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), тому слід враховувати, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Вирішальне значення для висновку про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Таким чином, враховуючи, що розмір посадового окладу позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1 218 грн., з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - 1 378 грн., тобто, вказаний розмір посадового окладу не відповідав розмірам, визначеним абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру») та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування в період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року позивачу заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу 1 218 грн. підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними дій Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 218 грн. та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року в сумі 1 378 грн.

При вирішенні позовних вимог до Апеляційного суду Волинської області про зобов'язання вчинити дії суд виходить з того, що перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 слід провести, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру») за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року. При цьому, на думку суду, розмір інших доплат, надбавок, премій тощо, які входять до структури заробітної плати (крім тих обов'язкових виплат, розмір яких залежить від посадового окладу), слід визначити в межах затвердженого фонду оплати праці, і виплаті підлягає різниця в перерахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

Відтак, позовні вимоги до Апеляційного суду Волинської області про зобов'язання вчинити дії підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про зобов'язання відповідача - Апеляційний суд Волинської області провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру») та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

На думку суду, позовні вимоги до ДСА України про зобов'язання вчинити дії до задоволення не підлягають, оскільки Апеляційний суд Волинської області є самостійним розпорядником бюджетних коштів, на який покладено обов'язок проводити нарахування та виплату заробітної плати позивачу у належному розмірі, а права позивача діями ДСА України у спірних правовідносинах безпосередньо не порушені.

Вирішуючи вказаний спір суд також виходить із приписів частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно із якою у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак, строк звернення до суду, визначений частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною третьою статті 160, статтями 162-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу.

Зобов'язати Апеляційний суд Волинської області перерахувати та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 22 травня 2016 року.