Справа № 802/673/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2016 р. Справа № 802/673/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства Аеропорт Вінниця про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

10.05.2016 року Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства Аеропорт Вінниця про стягнення заборгованості.

Зазначали, що в порушення статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" відповідач у 2015 звітному році не забезпечив виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в кількості однієї особи, у зв'язку з чим зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що містяться в матеріалах справи (а.с.18-19). Окремо зазначав, що підприємством вжито всіх заходів для того, щоб не допустити вчинення господарського правопорушення.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

15.02.2016 року КП «Аеропорт Вінниця» подано до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників становить 43 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа. Крім того, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", самостійно розрахована відповідачем становить 2 особи (а.с.5).

У разі не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідачем визначена сума адміністративно-господарських санкції у розмірі середньорічної заробітної плати штатного працівника на підприємстві за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом у розмірі 47090,70 грн. (а.с. 5).

Крім того, на переконання позивача, за порушення термінів сплати зазначених санкцій КП «Аеропорт Вінниця» зобов'язане сплатити пеню у розмірі 706,25 грн., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій, тобто з 16.04.2016 року по 10.05.2016 року (день звернення до суду з цим позовом) (а.с.12).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Водночас статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб - в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Причому, згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно діючих положень законодавства, звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Судом встановлено, що КП «Аеропорт Вінниця» перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю. При цьому у відповідача в 2015 році середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 43 особи, серед яких за даними звіту середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 2 особи (а.с. 5).

Разом з тим, з відповіді Вінницького районного центру зайнятості №05-20/546 від 20.04.2016 року на запит позивача слідує, що КП «Аеропорт Вінниця» протягом 2015 року подавало до Вінницького районного центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН (а.с. 8-10), з метою працевлаштування інваліда (одна потреба) на посаду слюсар-сантехнік. Дата відкриття вакансії 20.01.2015 року, станом на 20.04.2016 року вакансія відкрита.

Крім того, протягом звітного періоду на дану вакансію направлення безробітним, з числа інвалідів не видавалися, по причині відсутності перебування на обліку у Вінницькому районному центрі зайнятості інвалідів з необхідними професійно-кваліфікаційними характеристиками та із зазначеною професією слюсар-сантехнік у індивідуальній програмі реабілітації інваліда, як такої яка є підходящою за станом здоров'я. Протягом 2015 року постійно проводилася робота щодо укомплектування поданої вакансії для працевлаштування інваліда на посаду слюсар-сантехнік шляхом звірки по телефону наявних інвалідів Вінницького РЦЗ та співставлення їх професійно-кваліфікаційними характеристиками та можливостями працювати за станом здоровя (згідно ПІР інваліда) до вимог та потреб заявлених у вакансії, також у індивідуальній роботі безробітним, з числа інвалідів Вінницького РЦЗ пропонували, за їх бажанням відвідати комісію МСЕК щодо додаткового обстеження на предмет можливості працювати на посаді слюсар-сантехнік та відповідною зміною у ПІР інваліда з метою подальшого направлення на профнавчання під замовлення роботодавця за рахунок коштів ФЗДССВБ на здобуття професії слюсар-сантехнік, але бажаючих протягом 2015 року не виявлено. 18.03.2015 року за участю 15 безробітних та 17.12.2015 року за участю 10 безробітних Вінницького РЦЗ з числа інвалідів, представник КП «Аеропорт Вінниця» пропонував для працевлаштування інваліда вакансію слюсар-сантехнік (а.с. 8).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем виконані вимоги постанови Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості.

В той же час, доказів того, що підприємство несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому порядку позивачем суду не надано.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем повністю виконано вимоги чинного законодавства, при цьому ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарських правопорушень. Зокрема, протягом 2015 року, починаючи з січня місяця, відповідач відкрив вакансію для працевлаштування інвалідів, про що повідомив Вінницький районний центр зайнятості шляхом подання звіту форми № 3-ПН, та підтверджував цю вакансію до кінця року, на яку інвалід працевлаштований не був з причин, які не залежали від відповідача.

Позивач, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача санкцій, помилково не врахувавши, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, в контексті даної спірної ситуації не вбачається вини відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, що є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже КП «Аеропорт Вінниця» вжито всіх залежних від нього заходів по недопущенню господарського правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" до відповідача відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, нарахованої згідно Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України від 15.05.2007 року № 223.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович