Справа № П/811/3467/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року справа №П/811/3467/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «УкрПродДонСервіс» (далі Товариство) до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2015 року, якими збільшено суми грошових зобовязань з податку на додану вартість на 210814 грн. та накладено штрафну санкцію 105407 грн. і з податку на прибуток 189733 грн. та накладено штрафну санкцію 94867 грн.

Представник позивача підтримав вимогу заяви.

Стверджував, що від укладення договорів поставки та транспортно-експедиційних послуг з ТОВ «Промі Лайт» (далі Товариство 2) та ТОВ «Центр-ТК» (далі Товариство 3) впродовж строку, який перевірявся податковим органом, настали реальні правові наслідки, котрі обумовлювались ними.

На його думку, Товариство правомірно сформувало в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту та включило до валових витрат кошти, які сплачені на підставі цих договорів.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Пояснив, що правочини, котрі уклало Товариство з Товариством 2 та Товариством 3, не спрямовувались на реальне настання наслідків, які обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є акти про неможливість проведення перевірок діяльності цих контрагентів.

Звертав увагу, що Товариство не надало товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт передачі товару та надання транспортних послуг.

13 травня 2016 року суд прийняв рішення про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (Том 2 а.с.202).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, платник податків надав суду для дослідження такі документи бухгалтерського та податкового обліку.

03 квітня 2014 року Товариство (замовник) та Товариство 2 (експедитор) уклали догорів про надання послуг, повязаних з наданням транспортно-експедиційних послуг (Том 1 а.с.87).

Упродовж квітня 2014 року Товариство 2 надало послуги на загальну суму 1000500 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 73575 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, податкові накладні від 14-18, 21-25, 29-30, квітня 2014 року (Том 1 а.с.150, 152, 154, 156, 158, 160, 162, 164, 166, 168, 170, 172).

Також юридичні особи склали акти приймання-передачі послуг транспортного експедитування (Том 1 а.с.149, 151, 153, 155, 157, 159, 161, 163, 165, 167, 169, 171).

Товариство сплатило кошти Товариству 2 у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями банківської установи (Том 1 а.с.145, 148).

Суму податку на додану вартість Товариство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість.

Позивач зазначив, що Товариство 2 перевозило борошно до ТОВ "Маріоніка" (далі Товариство 4) (Том 2 а.с.190-199).

03 березня 2014 року Товариство (покупець) та Товариство 2 (постачальник) уклали догорів про поставку продуктів харчування (Том 1 а.с.89-92).

Упродовж березня 20124 року Товариство придбало у Товариства 2 продукцію на загальну суму 804696,24 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 134116,05 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові накладні від 03, 11, 13, 17, 19-20, 24-25, 27 березня 2014 року (Том 1 а.с.93-144).

Перевезення товару здійснювало Товариством 2 відповідно до пункту 4.1. договору (Том 1 а.с.89-92).

Товариство сплатило кошти Товариству 2 у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням банківської установи (Том 1 а.с.146-147 ).

Суму податку на додану вартість Товариство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість.

13 травня 2014 року Товариство (покупець) та Товариство 3 (постачальник) уклали догорів про поставку продуктів харчування (Том 1 а.с.173-176).

Упродовж травня 2014 року Товариство придбало у Товариства 3 продукцію на загальну суму 771686,61 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 315895,245 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові накладні від 13-14, 19-20, 23, 26 травня 2014 року (Том 1 а.с.177-228).

Перевезення товару здійснювало Товариством 3 відповідно до пункту 4.1. договору (Том 1 а.с.173-176).

Товариство сплатило кошти Товариству 3 у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням банківської установи (Том 1 а.с.229-230).

Суму податку на додану вартість Товариство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість.

З 08 по 14 вересня 2015 року відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку діяльності Товариства по взаємовідносинах з питань дотримання податкового законодавства за лютий-березень, травень 2014 року (Том 1 а.с.13-58).

Під час перевірки ревізори досліджували первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

За її результатом вони склали акти, у яких зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочини, котрі уклало Товариство з Товариством 2 та Товариством 3, є недійсним (нікчемним), так як не спрямовувався на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти про неможливість проведення перевірок діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення рішень від 30 вересня 2015 року, якими позивачу збільшено суми грошових зобовязань з податку на додану вартість на 210814 грн. та накладено штрафну санкцію 105407 грн. і з податку на прибуток 189733 грн. та накладено штрафну санкцію 94867 грн. (Том 1 а.с.59-60).

14 травня 2014 року ДПІ у Печерському районі м.Києва складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 2 щодо підтвердження господарських взаємовідносин платниками податків за період з січня по березень 2014 року (Том 2 а.с.15-22).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством 2 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

03 липня 2014 року Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 3 щодо підтвердження господарських взаємовідносин з постачальниками та покупцями за травень 2014 року (Том 2 а.с.11-14).

Акт перевірки містить висновок, що Товариством 3 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами.

За результатом проведення перевірок діяльності Товариства 2 та Товариства 3 керівники податкових органів не приймали жодного рішення негативного характеру стосовно платників податків.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобовязана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції субєкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірок діяльності Товариства 2 та Товариства 3 податкові інспекції не прийняли жодних рішень та не звернулися до суду з позовами про визнання недійсними договорів, котрі уклали платники податків, в тому числі і з Товариством, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівники податкових органів не погодилися з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклали Товариство 2 та Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані податкові зобовязання Товариства 2 та Товариства 3 з податку на додану вартість за договорами, котрі укладені з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності Товариства, податкові ревізори посилались на акти перевірок згаданих контрагентів, як незаперечні докази недійсності його правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що відповідач не надав доказів стосовно недійсності договорів купівлі-продажу, які уклало Товариство з Товариством 2 та Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентами зобовязань за договорами купівлі-продажу.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Товариства (видаткові та податкові накладні, платіжні доручення).

Щодо відсутності транспортних накладних стосовно господарських операцій з придбання товару, то суд зазначає наступне.

Продавці поставляли товар Товариству, яке приймало його на підставі видаткових накладних.

Послуги транспортування включались в ціну товару, а тому у позивача не виникло потреби вимагати надання транспортних накладних.

Їх ж відсутність не може бути доказом недійсності правочинів, оскільки факт передачі товару доводиться сукупністю інших документів бухгалтерського і податкового обліку.

Разом з тим, Товариство надало докази реалізації товарів, які придбані у Товариства 2 та Товариства 3 (Том 2 а.с.190-198).

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Отже, Товариство включило до податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат суми коштів за договорами купівлі-продажу, укладеними з Товариством 2 та Товариством 3, відповідно до приписів статей 138 та 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит та включення коштів до валових витрат є дата отримання платником податку товару (послуг), що підтверджено податковою накладною).

Що ж стосується договору про надання транспортно-експедиційних послуг Товариством 2, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У актах приймання-передачі послуг не зазначено: звідки і куди перевозився вантаж; кількість вантажу і його асортимент; загальний кілометраж; вартість перевезення товару за один кілометр; ідентифікуючі ознаки транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення.

Водночас, Товариство не надало і товарно-транспортних накладних, які б доповнювали згадані акти.

Товарно-транспортні накладні встановлювали б факт одержання Товариством 2 товару і передачу його Товариству 4.

Відсутність інформативності з надання послуг у актах приймання-передачі та товарно-транспортних накладних доводить те, що Товариство не надало доказів виконання зобов'язань Товариством 2.

А тому, виписані Товариством 2 податкові накладні не підтверджували надання ним послуг.

Отже, ця господарська операція не може бути відображена у бухгалтерському та податкову обліку Товариства.

Таким чином, позивач сплатив кошти Товариству 2, не маючи не це жодних правових підстав (сплата не пов'язана з господарською діяльністю стосовно отримання послуг), що виключає можливість включення їх до валових витрат.

Підсумовуючи, суд робить висновок, що не настали і події, передбаченні пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, з наявністю яких у Товариства виникало право на віднесення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість (не отримано послуги від Товариства 2 та сплачено йому кошти за послуги, котрі воно не надавало).

Відповідно до розрахунку грошових зобов'язань, які зазначені у оскаржених рішеннях, податковий орган нарахував позивачу податкове зобов'язання щодо взаємовідносин з Товариством 2 в частині надання послуг перевезення у таких розмірах: 73575 грн. з податку на прибуток; 81750 грн. з податку на додану вартість (Том 2 а.с.65).

Представник Товариства погодився з цим розрахунком у судовому засіданні.

А тому, в цій частині позову належить відмовити у задоволенні.

Разом з тим, суд зробив висновок, що відповідач припустив помилки при визначенні розміру штрафної санкції.

Згідно податкових повідомлень-рішень її розмір становить 50% від суми грошового зобов'язання (вчинення повторного порушення протягом 1095 днів).

Як доказ повторності вчинення податковий орган надав податкові повідомлення рішення з податків на додану вартість та прибутку, котрі приймались стосовно Товариства 29 квітня 2014 року (Том 2 а.с.55-56).

Однак, ці податкові повідомлення рішення скасовані постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційної інстанції від 09 квітня наступного року (Том 2 а.с.80-89).

Отже, відповідно до приписів пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України штрафна санкція повинна становити 25% від сум грошових зобов'язань, котрі суд визнав обґрунтованими (18393,75 грн. та 20437,50 грн.)

За таких обставин рішення податкового органу є частково протиправними.

А тому, їх належить і частково скасувати.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів статті 94 КАС України, враховуючи, що позов задоволено на 67,68 % від загальної суми позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 30 вересня 2015 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «УкрПродДонСервіс» збільшено суму грошових зобовязань з податку на додану вартість на 210814 грн. та накладено штрафну санкцію 105407 грн., в частині визначення грошового зобов'язання 129064 грн. та застосування штрафу 84969,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 30 вересня 2015 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «УкрПродДонСервіс» збільшено суму грошових зобовязань з податку на прибуток на 189733 грн. та накладено штрафну санкцію 94867 грн., в частині визначення грошового зобов'язання 116158 грн. та застосування штрафу 76473,25 грн.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УкрПродДонСервіс» судові витрати в сумі 6099,54 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_1