Справа № 2-а/1970/3811/12
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2012-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3811/12

16 листопада 2012 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Мірінович У.А. при секретарі судового засідання Колісник Н.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі адміністративну справу за

позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі Інвестментс»

до Тернопільської митниці

про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі Інвестментс» звернулося у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Тернопільської митниці про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень рішень форми «Р» № 60 та № 61 від 25.10.2012 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що з 19 вересня 2012 року по 25 вересня 2012 року відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку щодо повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товарів, що ввезені на митну територію України товариством з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі Інвестментс».

За результатами перевірки складено акт від 27.09.2012 року № н/0010/2/403000000/НОМЕР_1, на підставі якого відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 25 жовтня 2012 року № 60, у якому визначено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 10645,95 грн., з них 8516,76 грн. за основним платежем та 2129,19 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 25 жовтня 2012 року № 61, у якому визначено суму грошового зобовязання за платежем по податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 38551,86 грн., з них 30841,49 грн. за основним платежем та 7710,37 грн. за штрафними санкціями. Прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення форми «Р» № 60 та № 61 від 25.10.2012 року вважає протиправними, з огляду на наступне.

За результатами вищевказаної перевірки встановлено, що ТОВ «Біоенерджі Інвестментс» згідно договору оренди від 16.07.2012 № 2012/07/01 укладеного з фірмою «Bioenerdgy Investments» ввезено на митну територію України в режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами сільськогосподарську техніку. Доповнив, що ввезення сільськогосподарської техніки здійснене на підставі дозволу наданого Тернопільською митницею до 10.10.2012 року згідно МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року.

У звязку з тим, що строк на який поширювався режим тимчасового ввезення сільськогосподарської техніки становив неповних два місяці, то у графах 47 вищевказаних МД зазначено ставку мита та податку на додану вартість 6% суми, що підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг, та сплачено до держбюджету ввізне мито у сумі 17 033,51 грн. та ПДВ у сумі 61 682,98 грн.

Представник позивача звернув увагу суду на те, що вищевказані МД були прийняті та оформлені відповідачем без зауважень та заперечень, про що свідчать відмітки митного органу на них.

Однак, при вищевказаній перевірці відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог частини 2 статті 106 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (далі МК України № 4495-VI) та вимог підпункту 206.7.2. пункту 206.7. статті 206 ПК України, оскільки, згідно МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року сільськогосподарська техніка ввезена позивачем на митну територію України в серпні 2012 року (14.08.2012 року, 17.08.2012 року та 20.08.2012 року), а строк тимчасового ввезення заявлений до 10.10.2012 року, а тому строк перебування на митній території України повинен становити три календарних місяці (два неповних календарних місяці серпень, жовтень, та один повний календарних місяць вересень).

Таким чином, на думку відповідача, відповідно до ч.2 ст. 106 МК України № 4495-VI позивач повинен був сплатити 3 % x 3 = 9% суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення, а тому платником податків невірно розрахована та сплачена сума митних платежів в розмірі 6 % за два місяці, а не 9 % за три календарних місяці, що призвело до невірного нарахування та сплати суми ввізного мита та нарахування та сплати суми податку на додану вартість.

Однак, представник позивача не погоджується із такими висновками, оскільки при оподаткуванні операцій під час переміщення товарів через митний кордон України у митному режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування необхідно застосовувати правила, встановлені статтею 5 Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення, а саме, обчислення та сплата митних платежів відбувається протягом періоду, коли на товари було поширено режим тимчасового ввезення з частковим звільненням. Тобто, у разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується З відсотки суми митних платежів, яка підлягала б статі у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення.

Таким чином, позивач вважає висновки відповідача про невірний розрахунок ТОВ «Біоенерджі Інвестментс» суми митних платежів в розмірі 6% суми митних платежів, яка б підлягали сплаті у разі випуску сільськогосподарської техніки у вільний обіг за МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України.

Також, представник позивача звернув увагу суду на те, що, оскільки, митний орган, приймаючи митні декларації без будь-яких зауважень підтвердив правильність та достовірність заповнених МД, правильність нарахування та сплати митних платежів, правильності заповнення графи 47 МД, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань.

Представники відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснили, що оскаржені дії відповідача щодо прийняття на підставі акту перевірки від 27.09.2012 року № н/0010/2/403000000/НОМЕР_1 податкових повідомлень рішень форми «Р» № 60 та № 61 від 25.10.2012 року здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому заперечені, просили у задоволені позову відмовити.

Додатково відмітили, що норми ст. 106 МК України № 4495-VI, так і ст. 5 Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року є аналогічними, оскільки згідно зазначених норм стягнення платежів здійснюється у процентному відношенні за кожний місяць повний або неповний (частину місяця).

Також відмітили, що згідно із положеннями частини 3 статті 108 МК України № 4495-VI з урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів за письмовою заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним митним органом. Скорочення митними органами строку тимчасового ввезення товарів митним законодавством не передбачено.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, що ТОВ «Біоенерджі Інвестментс» згідно договору оренди від 16.07.2012 року № 2012/07/01 укладеного з фірмою «Bioenerdgy Investments» ввезено на митну територію України в режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами сільськогосподарську техніку (а.с.20-24).

Ввезення сільськогосподарської техніки здійснене на підставі дозволу наданого Тернопільською митницею до 10.10.2012 року (а.с. 69) згідно МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року. (а.с. 65,66,78,80,82,83)

Враховуючи те, що сільськогосподарська техніка ввезена 14.08.2012, 17.08.2012 та 20.08.2012 та строк тимчасового ввезення заявлений до 10.10.2012, то у графах 47 вищевказаних МД декларантом було зазначено ставку мита та податку на додану вартість 6% суми, що підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг, та сплачено до держбюджету ввізне мито у сумі 17 033,51 грн. та ПДВ у сумі 61 682,98 грн., а саме виходячи з розрахунку, що строк на який поширювався режим тимчасового ввезення сільськогосподарської техніки становив неповних два місяці.

Вказані МД були прийняті та оформлені відповідачем без зауважень та заперечень, про що свідчать відмітки митного органу на них.

Частиною 2 ст. 345 МК України № 4495-VI, передбачено, що документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 345 МК України № 4495-VI митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року по 25 вересня 2012 року згідно наказу від 14.09.2012 року № 321 (а.с. 51-52) в адмінприміщенні Тернопільської митниці проведено невиїзну документальну перевірку щодо повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товарів, що ввезені на митну територію України товариством з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі Інвестментс» та митне оформлення яких здійснено за митними деклараціями № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року. Директора ТОВ «Біоенерджі Інвестментс» повідомлено про дату початку та місце проведення перевірки листом від 14.09.2012 року № 11/1.1-6282. (а.с. 53)

За результатами перевірки складено акт від 27.09.2012 року № н/0010/2/403000000/НОМЕР_1 (а.с. 54-58), у якому встановлено порушення позивачем вимог частини 2 статті 106 МК України № 4495-VI та вимог підпункту 206.7.2. пункту 206.7. статті 206 ПК України, з тих мотивів, що згідно МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року сільськогосподарська техніка ввезена позивачем на митну територію України в серпні 2012 року (14.08.2012 року, 17.08.2012 року та 20.08.2012 року), а строк тимчасового ввезення заявлений до 10.10.2012 року, а тому строк перебування на митній території України повинен становити три календарних місяці (два неповних календарних місяці серпень, жовтень, та один повний календарних місяць вересень).

Таким чином, з урахуванням вимог ч.2 ст. 106 МК України № 4495-VI митним органом зроблено висновок, що позивач повинен був сплатити 3 % x 3 = 9% суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення, а тому платником податків невірно розрахована та сплачена сума митних платежів в розмірі 6 % за два місяці, а не 9 % за три календарних місяці, що призвело до невірного нарахування та сплати суми ввізного мита та нарахування та сплати суми податку на додану вартість.

Не погодившись із викладеними в акті висновками позивач подав до відповідача заперечення до вищевказаного акту перевірки від 09.10.2012 року (а.с. 60-62). Згідно відповіді на заперечення від 19.10.2012 року № 11/1.1-7006 Тернопільської митниці, заперечення позивача залишено без задоволення (а.с. 63-64).

На підставі акта перевірки Тернопільською митницею винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 25 жовтня 2012 року № 60, у якому визначено суму грошового зобовязання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 10645,95 грн., з них 8516,76 грн. за основним платежем та 2129,19 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 25 жовтня 2012 року № 61, у якому визначено суму грошового зобовязання за платежем по податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 38551,86 грн., з них 30841,49 грн. за основним платежем та 7710,37 грн. за штрафними санкціями (а.с. 31).

Не погоджуючись із викладеними в акті висновками та вищевказаними податковими повідомленнями рішеннями форми «Р» позивач звернувся з позовом у суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий статус товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, умови їх оподаткування, визначення митних процедур щодо цих товарів, визначені главою 18 МК України № 4495-VI та Конвенцією про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), а безпосередньо порядок застосування умовного часткового звільнення від оподаткування ввізним митом визначено статтею 106 МК України № 4495-VI та Додатком Е до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік).

Порядок адміністрування ПДВ визначений розділом V ПК України, а особливості оподаткування операцій під час переміщення товарів через митний кордон України у митному режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування визначено підпунктом 206.7.2. пункту 206.7. статті 206 ПК України, де вказано, що умовне часткове звільнення від оподаткування застосовується до товарів та в порядку, визначених статтею 106 Митного кодексу України.

Згідно статті 103 МК України № 4495-VI тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Частиною 1 статті 106 МК України № 4495-VI встановлено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до положень Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) можуть поміщуватися товари (за винятком підакцизних), не зазначені у статтях 105, 189 цього Кодексу, а також у Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), або такі, що не відповідають вимогам зазначених Додатків.

Статтею 17 Конвенції про тимчасове ввезення передбачено, що її положення встановлюють мінімальні пільги, що надаються при тимчасовому ввезенні.

Статтею 5 Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року (ратифікована згідно Закону України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення») встановлено максимальний розмір митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні товарів в режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування, а також правила обчислення податкового періоду (періоду часу, з урахуванням якого відбувається обчислення і сплата митних платежів), та зокрема зазначено, що розмір ввізного мита та податків, які підлягають стягненню на підставі цього Додатка, не повинен перевищувати 5 %, за місяць або частину місяця, протягом якого на товари було поширено режим тимчасового ввезення з частковим звільненням, від суми ввізного мита й податків, які мали б бути стягнуті якби товари пройшли процедуру митного оформлення для використання в межах території ввезення, за станом на дату, на яку на них було поширено режим тимчасового ввезення.

Поряд з цим, частиною 2 статті 106 МК України № 4495-VI визначено, що у разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний календарний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується 3 відсотки суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення.

Таким чином, як норми національного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, так і Конвенція про тимчасове ввезення 1990 року, містять норми про те, що при визначенні розміру ввізного мита та податків необхідно враховувати строк тимчасового ввезення товарів.

Однак, стаття 5 Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року визначено, що такий строк обраховується «за місяць або частину місяця, протягом якого на товари було поширено режим тимчасового ввезення з частковим звільненням», а частина 2 статті 106 МК України № 4495-VI визначає цей строк як «за кожний повний або неповний календарний місяць, протягом якого на товари було поширено режим тимчасового ввезення з частковим звільненням».

Відповідно до частини 1 ст. 108 МК України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Зокрема, поняття строку визначено у ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України. Так, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порядок визначення строку наведено у Цивільному кодексі України (далі - ЦКУ.) Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ст. 251 ЦКУ). Початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦКУ). Закінчення строку, який визначено місяцем, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку визначеного місяця, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця (частина 3 ст. 254 ЦКУ).

Поряд з цим, у Постанові від 12 червня 2012 року по справі №21-185а12 Верховний Суд України прийшов до висновку, що календарний місяць це місяць за календарем (січень, лютий, березень і т.д.), тобто період з першого по останній день кожного місяця у календарному році (з 1 по 31 (30) число).

Таким чином, якщо період часу визначається у місяцях, то такий строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок та спливає у відповідне число останнього місяця строку, а строк який визначається календарним місяцем спливає в останній день такого місяця у календарному році. Відповідно, правила для визначення таких строків є різними. Причому, при почерговому застосуванні обох цих методів до одного і того ж періоду у часі, який охоплює декілька неповних календарних місяців, результати обрахунку таких строків можуть бути різними та строк визначений у місяцях завжди буде меншим, або буде дорівнювати строку визначеному у календарних місяцях.

Зокрема, підтвердженням такого висновку є оскаржувані рішення. Так, декларантом при визначені податкового зобовязання було вказано розмір процентної ставки по митних платежах виходячи з строку заявленого тимчасового ввезення який обрахованого як періоду часу, що визначається у місяцях, а саме: з 14.08.2012 по 10.10.2012, з 17.08.2012 по 10.10.2012, та з 20.08.2012 по 10.10.2012 року, - один повний місяць та один не повний місяць (3% х 2 місяці = ставка 6%). Поряд з цим, митним органом було визначено податкове зобовязання зокрема, з урахуванням строку тимчасового ввезення обрахованого як періоду часу, що визначається у календарних місяцях, а саме: з 14.08.2012 по 10.10.2012, з 17.08.2012 по 10.10.2012, та з 20.08.2012 по 10.10.2012 року, як один повний календарний місяць вересень, та два неповних календарних місяці серпень, жовтень (3% х 3 місяці = ставка 9%).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки, стаття 5 Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року визначає період за який сплачуються суми митних платежів, як за місяць або частину місяця, протягом якого на товари було поширено режим тимчасового ввезення з частковим звільненням, а частина 2 статті 106 МК України № 4495-VI визначає цей період, як за повний або неповний календарний місяць заявленого строку перебування на митній території України, то зазначені нормативні акти містять різні правила щодо обчислення періоду за який сплачуються суми митних платежів.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 1 МК України № 4495-VI, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року (ратифікована згідно Закону України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення»).

Таким чином, при оподаткуванні операцій під час переміщення товарів через митний кордон України у митному режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування необхідно застосовувати правила встановлені статтею 5 Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення.

Тобто, у разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується 3 відсотки суми митних платежів, яка підлягала б статі у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення.

Відповідно до статті 112 МК України № 4495-VI митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках передбачених частиною третьою цієї статті.

Крім того, пунктом 56.21. статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що тимчасово ввезена сільськогосподарська техніка була заявлена позивачем на перебування на митній території України строком, що становив один повний та однин не повний місяць і надалі зазначену техніку було поміщено у митний режим реекспорту (27.08.2012р.), висновки відповідача про невірний розрахунок ТОВ «Біоенерджі Інвестментс» суми митних платежів в розмірі 6% суми митних платежів, яка б підлягали сплаті у разі випуску сільськогосподарської техніки у вільний обіг за МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України.

Слід також зазначити, що при здійсненні митного оформлення відповідачем згідно пункту 4.5.3. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 р. за № 1360/21672, проводився контроль співставлення (автоматизоване порівняння) відомостей про нарахування митних та інших платежів, які містяться в електронній копії митної декларації, та інших документів, поданих для митного оформлення.

Однак, як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі МД № 403000006/2012/002056 від 14.08.2012 року, № 403000006/2012/002127 від 17.08.2012 року, № 403000006/2012/002128 від 17.08.2012 року та № 403000006/2012/002151 від 20.08.2012 року були прийняті та оформлені відповідачем без зауважень та заперечень, про що свідчать відмітки митного органу на них.

Пунктом 1 частини 2 статті 351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи.

Наведене положення МК України свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення та донарахування обов'язкових платежів за умови існування обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України декларантом було допущене порушення законодавства України, яке спричинило недобір митних платежів.

Як слідує з акту перевірки, в основу висновку про невірний розрахунок ТОВ «Біоенерджі Інвестментс» суми митних платежів відповідачем покладено результати аналізу документів, які зберігаються разом з ВМД, за якими митний орган провів контроль правильності нарахування митних та інших платежів та правильності заповнення графи 47, про що свідчить відтиск штампа «СПЛАЧЕНО» у графі «С» МД.

Крім того, під час завершення митного оформлення відповідачем повторно у відповідності до 4.9.2. вищевказаного Порядку проводилася перевірка правильності нарахування митних та інших платежів, правильності заповнення графи 47.

Однак, як слідує з матеріалів справи, в тому числі з акту перевірки від 27.09.2012 року № н/0010/2/403000000/НОМЕР_1 (а.с. 54-58) митним органом в ході перевірки не було встановлено фактів подання позивачем неповної, недостовірної чи неправдивої інформації при поміщенні сільськогосподарської техніки до митного режиму тимчасового ввезення.

Згідно п. 54.5. ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи митні декларації без будь-яких зауважень підтвердив правильність та достовірність заповнених МД, правильність нарахування та сплати митних платежів, правильності заповнення графи 47 МД, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення рішення форми «Р» № 60 та № 61 від 25.10.2012 року прийняті всупереч вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, відповідно до ч.1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Тернопільської митниці форми «Р» №60 та №61 від 25 жовтня 2012 року.

3. Повернути з Державного бюджету сплачений товариством з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі Інвестментс» згідно квитанції №677868 від 05 листопада 2012 року судовий збір у сумі 492 (чотириста девяносто дві) гривні 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвали постанову. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також: прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20 листопада 2012 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.