Справа № 816/4637/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р.Справа № 816/4637/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Приватного підприємства "Імені Калашника", Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016р. по справі № 816/4637/15

за позовом Приватного підприємства "Імені Калашника"

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Імені Калашника", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 11.11.2015 № , № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними з огляду на те, що висновки Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, викладені в акті перевірки від 26.10.2015 № 147/16-24-22/03769669 є необґрунтованими, а тому спірні рішення підлягають скасуванню.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року адміністративний позов Приватного підприємства "Імені Калашника" задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 11.11.2015 № в частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 11270 (одинадцять тисяч двісті сімдесят) гривень 91 (дев'яносто одна) копійка. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: Указу Президента України від 12.06.1995 р. № 43695 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. 127.1 ст. 127 ПК України, ст. 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем також подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 129 Конституції України, п. 127.1 ст. 127 ПК України ст.ст. 7, 9, 11, 69, 86, 159 КАС України, Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2002 р. № 228, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувану постанову в цій частині без змін.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану постанову в цій частині без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 07.09.2015 по 04.10.2015 Полтавською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку приватного підприємства "Імені Калашника" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 30.06.2015, за результатами якої складено акт від 26.10.2015 № 147/16-24-22/03769669.

Згідно висновків вказаної перевірки встановлено, в тому числі, порушення:

пп. 170.9.1 п. 170.9 статті 170 ПК України - податковим агентом (підприємством) не було оподатковано суми, видані платнику податку під звіт та неповернену протягом встановленого строку (не надано всі необхідні документи, що підтверджуються фактичне здійснення витрат). Внаслідок цього підприємством було занижено зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету в сумі 11836,88 грн.;

п. 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення "Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документу (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 78912,55 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки податковим органом прийняті: податкове повідомлення - рішення від 11.11.2015 № , яким до ПП "Ім. Калашника" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 78912,55 грн.; податкове повідомлення - рішення від 11.11.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ПП "Ім. Калашника" за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 39928,26 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 22925,87 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 17002,39 грн.

Частково не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Полтавської ОДПІ, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, частково відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено факт витрачання працівниками ПП "Імені Калашника" виданих під звіт грошових коштів у розмірі 78912,55 грн., а отже податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2015 № правомірно до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у зазначеному розмірі. Позивачем не підтверджено факт використання підзвітною особою грошових коштів у розмірі 78912,55 грн., а отже податковим повідомленням-рішенням Полтавської ОДПІ від 11.11.2015 № правомірно визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" у розмірі 22925,87 грн. (78912,55 грн. х 15%).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами стосується питання можливості підтвердження факту витрати уповноваженою особою готівкових коштів, виданих підприємством під звіт, копіями платіжних документів.

Так, на переконання відповідача, витрати підзвітною особою грошових коштів мають бути підтверджені відповідними оригіналами платіжних (розрахункових) документів.

Натомість, як стверджує позивач, чинне законодавство України не містить вимоги щодо підтвердження витрат виданих під звіт грошових коштів саме оригіналами платіжних документів. До того ж, оригінали квитанцій банків про сплату державного мита за проведення державної реєстрації речових прав разом із заявами про державну реєстрації речового права на нерухоме майно подано до реєстраційної служби. Також, позивач зауважив, що ним було надано оригінали квитанцій та чеків, а також посвідчені копії чеків Укрпошти.

Відповідно до п. 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Підпунктом 170.9.3 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, визначено, що дія цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей:

а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження;

б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Порядок видачі готівкових коштів під звіт або на відрядження регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (надалі - Положення № 637), пунктом 3.1 якого визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (пункт 1.2 Положення № 637).

Згідно з пунктом 7.39 Положення № 637 під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Пунктом 7.41 Положення № 637 визначено, що під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо) (пункт 7.47 Положення № 637).

Зміст наведених положень у їх системному зв'язку свідчить про те, що доказом здійснення витрат готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт є касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо.

Судом встановлено, що працівниками Приватного підприємства "Імені Калашника" подано звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт /т. 2 а. с. 29-85, 161-234, т. 3 а. с. 16-19/, з доданими документами.

Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. N 614 (далі - Положення № 614), визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим (пункт 2.1 Положення № 614).

Так, позивач у позовній заяві заперечує неврахування податковим органом платіжних документів, виданих відділеннями ДП "Укрпошта", копії яких були додані позивачем до матеріалів справи /т. 1 а. с. 171-208, т. 3 а. с. 17-19/.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, з цього приводу, правомірно вказав на те, що квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку - це розрахункові документи, бланки яких повинні виготовлятися відповідно до вимог, що затверджені наказом Державного комітету зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607 (пункт 11.1 Положення № 614).

Та, в будь-якому випадку, відповідно до пункту 11.3 Положення № 614, квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку повинні містити обов'язкові реквізити: написи, позначення та інші елементи бланка квитанції, визначені затвердженими формами; ідентифікаційний код за ЄДРПОУ підприємства зв'язку; номер квитанції; загальну суму розрахунку; відбиток календарного штемпеля місця приймання.

Обов'язковість інших реквізитів квитанцій встановлюється Державним комітетом зв'язку та інформатизації України (пункт 11.4 Положення № 614).

З наданих позивачем копій документів, виданих ДП "Укрпошта" /т. 1. А. с. 174, 177,178, 179, 184, 200, 204/ вбачається, що розрахункові документи - квитанції про приймання передплати та плати з переадресування періодичних друкованих видань не відповідають формі П-2, вказані документи не містять обов'язкових реквізитів, визначених пунктом 11.3 Положення № 614, тобто не відповідають вимогам пункту 11.1 Положення № 614.

Також, копії чеків відділень ДП "Укрпошта" /т. 1 а. с. 171-173, 175-176, 180-183, 186-195, 197-199, 201-203, 205-206; т. 2 а. с. 81; т. 3 а. с. 17/, оформлені не у відповідності до вимог пункту 11.1 Положення № 614 та не містять обов'язкових реквізитів, визначених пунктами 11.3, 11.4 Положення № 614.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що вказані документи не можуть вважатися розрахунковими документами, тобто документами, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт.

Також позивачем зазначено, що кошти під звіт видавались працівникам підприємства з метою оплати послуг ДП "Укрпошта" з приймання різного виду платежів та плати за додаткові й інші послуги.

Відповідно до наказу Державного комітету зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607 (втратив чинність 14.02.2014) та наказу Міністерства інфраструктури України № 6 від 13.01.2014 "Про затвердження Інструкції про порядок застосування, виготовлення, забезпечення та обліку розрахункових книжок оператором поштового зв'язку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2014 р. за N 165/24942, платіжні документи, що підтверджують оплату вказаних послуг мають відповідати формі № 47.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно вказав на те, що жодний з наданих позивачем документів /т. 3 а. с. 18-19/ на підтвердження використання коштів під звіт з метою придбання послуг ДП "Укрпошта" з приймання різного виду платежів та плати за додаткові й інші послуги не відповідає вимогам, встановленим вказаними нормативними актами та пунктами 11.1, 11.3, 11.4 Положення № 614.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта (позивача) про те, що оригінали квитанцій банків про сплату державного мита за проведення державної реєстрації речових прав, а також надання адміністративних послуг державними установами, разом із заявами про державну реєстрації речового права на нерухоме майно подано до реєстраційної служби, а також державних органів, адміністративні послуги яких були оплачені, а тому відповідні звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт /т. 2 а. с. 31-77/ не містять оригіналів вказаних документів, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось судом, для підтвердження правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби обов'язковим є наявність оригіналів підтверджуючих розрахункових документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Тобто, копії розрахункових документів про сплату мита й оплату адміністративних послуг не відповідають ознакам документів, визначених нормами чинного законодавства, а отже не можуть підтвердити використання коштів, наданих під звіт, для вирішення господарських питань.

Також, позивач не погодився з висновками податкового органу щодо не підтвердження використання коштів, наданих під звіт, на підставі фіскального чеку, виданого ТОВ "Татнєфтєгаз Україна" 25.04.2014 щодо придбання товару "Бензин А 95" на суму 200,02 грн. /т. 1 а. с. 213/ з огляду на те, що оригінал вказаного фіскального чеку містить всі, визначені чинним законодавством, реквізити.

В той же час, податковий орган, з висновками якого погоджується і суд, зауважив, що відповідно до вказаного чеку формою оплати є "післяоплата: відомість, 001 талон системний", тобто, фактично, на думку податкового органу, сплата коштів за придбаний товар "Бензин А 95" відбувалась не за рахунок коштів, виданих готівкою під звіт, а за рахунок попередньої оплати підприємству ТОВ "Татнєфтєгаз Україна", а фіскальний чек від 25.04.2014 на суму 200,02 грн. підтверджує лише отримання попередньо оплаченого товару. Будь-яких документів на підтвердження використання коштів, наданих під звіт, саме для оплати товару "Бензин А 95" на суму 200,02 грн. позивачем до суду не надано.

В абзаці шостому частини першої статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Оскільки матеріалами справи не підтверджено факт витрачання працівниками ПП "Імені Калашника" виданих під звіт грошових коштів у розмірі 78912,55 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2015 № правомірно до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у вищезазначеному розмірі, а отже позовні вимоги в цій частині є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено підпунктом 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму.

За приписами пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Враховуючи те, що судом встановлено не підтвердження факту використання підзвітною особою грошових коштів у розмірі 78912,55 грн., колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що податковим повідомленням-рішенням Полтавської ОДПІ від 11.11.2015 № правомірно визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" у розмірі 22925,87 грн. (78912,55 грн. х 15%).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 11.11.2015 № в частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 11 270 (одинадцять тисяч двісті сімдесят) гривень 91 (дев'яносто одна) копійка, суд першої інстанції виходив з того, що податковим повідомленням-рішенням Полтавської ОДПІ від 11.11.2015 № безпідставно нараховані ПП "Імені Калашника" штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50 % та 75 % суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідні штрафні санкції мають бути нараховані у розмірі 25 % суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Окрім того, як підтверджено наданим відповідачем розрахунком штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення-рішення від 11.11.2015 № /т. 1 а. с. 37-41/, при нарахуванні штрафних (фінансових) санкцій відповідач виходив з наявності повторного/третього поспіль вчинення платником податків порушення вимог податкового законодавства.

Так, згідно з пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Колегія суддів зазначає, що повторне порушення платником податків вимог податкового законодавства в частині оподаткування доходів матиме місце у разі вчинення таким платником протиправних дій у попередніх звітних (оподатковуваних) періодах протягом 1095 днів, що передують звітному (податковому) періоду, який підлягає перевірці, має стосуватись тих самих правовідносин, але виявлене за результатами наступної перевірки платника податків, адже, з огляду на системний аналіз наведених положень Податкового кодексу України повторність порушення не може бути встановлена в межах однієї перевірки платника податків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що податковим повідомленням-рішенням Полтавської ОДПІ від 11.11.2015 № безпідставно нараховані ПП "Імені Калашника" штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50 % та 75 % суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, оскільки відповідні штрафні санкції мають бути нараховані у розмірі 25 % суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету

При цьому, розмір штрафних санкції за ставкою 25 % на суму, яка не підтверджена документально та на яку нараховано ПДФО, складає 5731,47 грн.

Отже, податковим повідомленням-рішенням Полтавської ОДПІ від 11.11.2015 № безпідставно нараховані ПП "Імені Калашника" штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11270,91 грн., (17002,39 грн. - 5731,47 грн.).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 11.11.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню в частині збільшення ПП "Імені Калашника" суми грошового зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 11270,91 грн.

Колегія суддів вважає хибними посилання апелянта (відповідача) про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги лист Департаменту правової роботи Міндоходів України від 08.11.2013 року № 99-99-10-02-02-18/5190 та лист від 30.03.2015 р. № 11036/7/99-99-10-02-02-17 як на підтвердження правомірності нарахування штрафних санкцій, оскільки листи підрозділу Міндоходів України не є джерелом права, а носять лише роз'яснювальний характер.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі № 816/4637/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Вирішуючи питання щодо судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір", Полтавська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області не звільнена від сплати судового збору, в тому числі при поданні апеляційної скарги, а тому зобов'язана була при такому зверненні сплатити судовий збір.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 88 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді апеляційної інстанції від 12.04.2016 року, після залишення апеляційної скарги без руху, в зв'язку з не сплатою судового збору у розмірі 1339 грн. 80 коп. з наданням строку для усунення недоліків, та звернення із клопотанням апелянта про відстрочення такої сплати, Полтавській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду до моменту прийняття судового рішення.

Враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь апелянта, суб'єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору у розмірі 1339 грн. 80 коп. до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Приватного підприємства "Імені Калашника", Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016р. по справі № 816/4637/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області судовий збір у розмірі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2016 р.