Справа № 552/2036/13-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Київ К/800/40469/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Кочан В.М., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 02.04.2013р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, зобов'язання зарахувати до спеціального стажу педагогічної роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та право на виплату грошової допомоги, період його роботи з 23.11.1988р. по 25.12.1991р. викладачем ліцею у Народній Республіці Конго та зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 02.04.2013р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2013р., позов задоволено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення за наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затвер. постановою КМ України від 04.11.1993р. № 909) до такого переліку віднесено роботу в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посаді, зокрема, викладача.

Згідно статті 9 Закону України «Про загальну середню освіту» до загальноосвітніх навчальних закладів належить, крім інших навчальних закладів, ліцей (ліцей-інтернат) - навчальний заклад ІІІ ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги ІІ ступеня, починаючи з 8 класу).

В ході розгляду справи судами встановлено, що в період з 23.11.1988р. по 25.12.1991р. позивач працював викладачем ліцею у Народній Республіці Конго.

Страховий стаж позивача становить 41 рік 09 місяців 14 днів, в тому числі стаж роботи як працівника освіти - 32 років 10 місяців 11 днів.

Листом УПФУ Київського району м. Полтаві від 08.02.2013р. №36/Г-02 позивача повідомлено, що період його роботи з 23.11.1998р. по 25.12.1991р. не врахований під час підрахунку спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в довідці від 29.11.2012р. №АЗ-2922, виданій Міністерством економічного розвитку Російської Федерації, не зазначено навчальний заклад, у якому він працював.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що факт роботи позивача на посаді викладача ліцею у Народній Республіці Конго в період з 23.11.1988р. по 25.12.1991р. підтверджений записами трудової книжки, копією довідки від 19.12.1991р., виданої Торгівельним представництвом СРСР в Народній Республіці Конго, копією архівної довідки від 29.11.2012р. №АЗ-2922, виданої Міністерством економічного розвитку Російської Федерації, а тому вказаний період має бути включений до стажу роботи, який дає право на одержання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивач має необхідний спеціальний стаж для отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне стархування» у розмірі десяти місячних пенсій, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Полтави від 02.04.2013р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2013р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

В.М. Кочан

В.В. Тракало