Справа № 404/3001/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ К/800/33505/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання незаконним рішення № 2904/04-30 від 26.03.2015 р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зобов'язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», строку проходження строкової військової служби та навчання в Національній академії внутрішніх справ України з 01.08.1993 р. по 19.10.1998 р. та визнати право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення за призначенням пенсії.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Управлінням Пенсійного фонду зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», строк проходження служби з 28.07.1997 р. по 19.10.1998 р. та період з 01.08.1993 р. по 28.07.1997 р. - половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Як встановлено судами, позивач з 06.06.1991 р. по 10.05.1993 р. проходив строкову службу в Збройних силах України, з 01.08.1993 р. по 28.07.1997 р. навчався у вищому навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ України, в період з 28.07.1997 р. по 19.10.1998 р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Добровеличківського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, а з 29.10.1998 р. до часу подання позову позивач працював в органах прокуратури.

29 березня 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Рішенням № 2063 від 26.03.2015 р. відповідачем відмовлено позивачу в призначення пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, який на день звернення за призначенням пенсії становив 21 рік 05 місяців 29 днів.

Відповідачем зараховано до спеціального стажу період проходження строкової військової служби, половину строку навчання у вищому навчальному закладі, не зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», період проходження служби в органах внутрішніх справ з 28.07.1997 р. по 19.10.1998 р. та половину строку навчання в Українській академії внутрішніх справ з 01.08.1993 р. по 27.07.1997 р.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час звернення позивача з питання призначення пенсії) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

Частиною 6 статті 50-1 вказаного Закону встановлено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що законом передбачено зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію за ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», часу роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, які займає особа з вищою юридичною освітою.

З архівної довідки, виданої УМВС України в Кіровоградській області 18.11.2014 р. № 3/244 вбачається, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ: з 01.08.1993 р. по 28.07.1997 р. як курсант Української академії внутрішніх справ, з 28.07.1997 р. по 19.10.1998 р. на посаді слідчого відділення Добровеличківського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області; за час служби в органах внутрішніх справ позивачу присвоєно спеціальні звання: рядового міліції наказом Української академії внутрішніх справ № 330 від 30.07.1993 р., молодшого сержанту міліції наказом Української академії внутрішніх справ № 450 від 10.11.1994 р., сержанта міліції наказом Української академії внутрішніх справ № 188о/с від 01.12.1995 р., лейтенанта міліції наказом МВС України № 233о/с від 21.06.1997 р.

Відповідно до Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114, спеціальні звання молодшого сержанту міліції, сержанту міліції відносяться до молодшого начальницького складу, спеціальне звання лейтенанта міліції відноситься до середнього начальницького складу.

Позивачем отримана вища юридична освіта 21.06.1997 р., про що свідчить диплом спеціаліста, виданий Національною академією внутрішніх справ України.

Тобто, період роботи позивача на посаді слідчого з 28.07.1997 р. по 19.10.1998 р. як особи, яка має вище юридичну освіту, спеціальне звання лейтенанта міліції (яка відноситься до середнього начальницького складу), повинен бути зарахований до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Даний період складає 1 рік 2 місяці 22 дні.

Водночас, враховуючи положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», правильними є висновки судів попередніх інстанцій про незарахування до спеціального стажу усього періоду навчання в вищому юридичному навчальному закладі.

Посиланням позивача на Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. № 283, щодо зарахування до стажу державної служби часу служби на посадах рядового та начальницького складі осіб, яким присвоєно спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, а також на Закон України «Про міліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р., щодо того, що навчання у Національній академії внутрішніх справ прирівнюється до проходження військової служби, надано належну правову оцінку судами попередніх інстанцій, які зазначили про їх необґрунтованість.

Так, спеціальним законом, який регулює питання призначення пенсії за вислугу років робітника прокуратури, є Закон України «Про прокуратуру». Стаття 50-1 цього чітко регламентує питання визначення спеціального стажу. Вказаною спеціальною правовою нормою передбачено зарахування до спеціального стажу половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також стажу роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Оскільки у період навчання в Національній академії внутрішніх справ України, який, дійсно, відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. № 283, зараховується до стажу державної служби, позивач не мав вищої юридичної освіти, тому й цей період відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не зараховується до спеціального стажу, який дає право на призначення позивачу пенсії за ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: