Справа № 820/591/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 травня 2016 р. № 820/591/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Іванова І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління державної прикордонної служби України
про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить суд: визнати протиправними дії керівництва Харківського прикордонного загону Східного Регіонального управління Державної прикордонної Служби України, які полягають у відмові у звільнені його з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту 08 лютого 2016 року; визнати незаконним та скасувати наказ начальника Харківського прикордонного загону Східного Регіонального управління Державної прикордонної Служби України №37-ос від 08 лютого 2016 року про продовження йому строку контракту; зобов'язати керівництво Харківського прикордонного загону Східного Регіонального управління Державної прикордонної Служби України звільнити ОСОБА_3 з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту 08 лютого 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 лютого 2013 року позивачем укладено контракт з Державною прикордонною Службою України про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України. Відповідно до п. 5 Контракту, його укладено на три роки з 08 лютого 2013 року по 08 лютого 2016 року. До закінчення строку контракту, 23 грудня 2015 року, позивач звернувся до начальника відділу ресурсного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування полковнику Геріку Е.М. з рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з лав Державної прикордонної служби у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Начальник відділу ресурсного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування полковник Герік Е.М. направив клопотання по суті рапорту позивача на ім'я заступника начальника прикордонного загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування полковнику Жовтоножуку І.П. Заступник начальника прикордонного загону - комендант прикордонної комендатури швидкого реагування полковник Жовтоножук І.П. клопотав по суті рапорту ОСОБА_3 перед начальником Харківського прикордонного загону полковником Зайцевим Ю.О. На час звернення до суду, відповіді на свій рапорт про звільнення з лав Державної прикордонної служби України від 23 грудня 2015 року, позивачем отримано не було. У зв'язку із чим, позивач вважає дії керівництва Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо продовження строку дії контракту понад встановлені строки незаконними та такими, що порушують його право на звільнення.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги та доводи адміністративного позову підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві. Окрім того, зазначила, що стан здоров'я позивача не дозволяє йому проходити службу та виконувати свої обов'язки військовослужбовця.

Представник відповідача, Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління державної прикордонної служби України позов не визнав. У письмових запереченнях на позов (а.с. 31-33, 101-106) вказав, що Указами Президента України від 17.03.2014 року №303/2014, від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014, від 14 січня 2015 року №15, в Україні оголошувались рішення про часткову мобілізацію. Підпунктами "в", "г", "є", "є", "и" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначають, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: пункт в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; пункт г) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; пункт є) через службову невідповідність; пункт є) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; пункт и) у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Отже, у позивача, як на час звернення його з рапортом від 23.12.2015 року, так і по теперішній час відсутні визначені частиною восьмою та п.п. "в", "г", "є", "є", "и" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" підстави для звільнення з військової служби після закінчення дії укладеного ним 08.02.2013 року контракту про проходження військової служби, на підставі чого просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 08 лютого 2013 року позивачем укладено контракт з Державною прикордонною Службою України про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України (а.с. 9).

Відповідно до п. 5 Контракту, його укладено на три роки з 08 лютого 2013 року по 08 лютого 2016 року.

23 грудня 2015 року позивач звернувся до начальника відділу ресурсного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування полковнику Геріку Е.М. з рапортом (а.с. 11), в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з лав Державної прикордонної служби у зв'язку із закінченням терміну дії контракту.

Начальник відділу ресурсного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування полковник Герік Е.М. направив клопотання по суті рапорту позивача на ім'я заступника начальника прикордонного загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування полковнику Жовтоножуку І.П.

Заступник начальника прикордонного загону - комендант прикордонної комендатури швидкого реагування полковник Жовтоножук І.П. в свою чергу клопотав по суті рапорту ОСОБА_3 перед начальником Харківського прикордонного загону полковником Зайцевим Ю.О.

Листом від 05.02.2016 року начальник Харківського прикордонного загону полковник Зайцев Ю.О. повідомив позивача, що запит його адвоката від 03.02.2016 року №2236 розглянуто, та зазначив, що сержант ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом, термін якого закінчується 08.02.2016 року. Поряд із цим вказав, що згідно пункту 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону. Також, повідомив, що частиною 8 статті 26 даного Закону визначено, що не передбачено підстав для звільнення військовослужбовців у зв'язку із закінченням строку контракту. Сержанту ОСОБА_3 строк дії контракту буде продовжено понад встановлені строки з 08 лютого 2016 року на підставі зазначених норм законодавства (а.с. 10).

Наказом начальника Харківського прикордонного загону полковника Ю.О. Зайцева від 08.02.2016 року №37-ос продовжено строк контракту сержанту ОСОБА_3, начальнику банно-прального комбінату відділу ресурсного забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування, з 08 лютого 2016 року на період до оголошення демобілізації, на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (а.с. 84).

Вирішуючи спір суд відзначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

За Конституцією України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126 VII), Указ Президента України від 6 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року № 1240 VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595 VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113 VIII).

Суд зауважує, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від року №3543-XII, Конституцією України.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Види військової служби визначені частиною четвертою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Саме такого виду військову службу проходив позивач.

Однією з особливостей служби за контрактом є його строковість, однак це не означає, що контракт не може бути припинено достроково.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Отже, законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Проте, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", не відноситься.

Частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначено, які військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби, та за яких умов, а саме:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: -виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); - утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи; - необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; - наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

є) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "є", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "є", "є" частини сьомої цієї статті.

В свою чергу, підпункти "в", "г", "є", "є", "и" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначають, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:

пункт в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

пункт г) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

пункт є) через службову невідповідність;

пункт є) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

пункт и) у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Аналізуючи вище вказане, суд доходить висновку, що у ОСОБА_3, як на час звернення з рапортом від 23.12.2015 року, так і по теперішній час відсутні визначені частиною восьмою та п.п. "в", "г", "є", "є", "и" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" законні підстави для звільнення з військової служби після закінчення дії укладеного ним 08.02.2013 року контракту про проходження військової служби.

Окрім того, підпунктом 1 пункту 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначено, що саме з моменту оголошення мобілізації до часу визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини (п.2 - під час воєнного стану; п.3 після прийняття рішення про демобілізацію) звільняються військовослужбовці з військової служби за наявністю перерахованих вище підстав.

Законодавець визначив, що з моменту оголошення мобілізації Указом Президента України від 21.07.14 №607/2014 року, до введення воєнного стану або прийняття рішення про демобілізацію звільнення з військової служби можливе виключно:

- за станом здоров'я;

- позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

- наявності обвинувального вироку суду; сімейні обставини;

- через службову невідповідність, за віком - у разі досягнення граничного терміну

перебування на військовій службі;

- скорочення штатів або проведення організаційних заходів при неможливості

використання на військовій службі;

- у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Тобто, в силу прямої вказівки закону, а саме частини 9 статті 23, підпункту 1 пункту 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", звільнення з військової служби військовослужбовців, у яких закінчився термін дії укладеного ними контракту є неприпустимим.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що у своєму рапорті від 23.12.2015 року позивач не зазначив тієї обставини, що за станом здоров'я він не може продовжувати службу в прикордонних органах України. Більш того, у своєму рапорті, ОСОБА_3 відмовився від проходження ВЛК, вказавши, що він є здоровим (а.с. 11).

Після написання рапорту позивач також не звертався до свого керівництва в установленому законом порядку щодо звільнення за станом здоров'я, підтверджуючих свій стан здоров'я медичних документів не надавав.

Таким чином, звільнення військовослужбовців військової служби за контрактом у зв'язку із закінченням строку дії контракту відповідно до п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" під час дії особливого періоду до введення воєнного стану чи оголошення рішення про демобілізацію не передбачено чинним законодавством.

Суд також зазначає, що вважає помилковим твердження представника позивача про втрату своєї сили Указом Президента України від 21.07.2014 року №607 "Про часткову мобілізацію" на момент закінчення контракту позивача про проходження військової служби, виходячи з наступного.

Укази Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію", від 06.05.2014 №454/2014 "Про часткову мобілізацію", а також і Указ Президента України від 21.07.2014 №607/2014 "Про часткову мобілізацію", Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113 VIII), наразі не визнано неконституційним, не скасовано, не відмінено іншим нормативно-правовим актом

Сам Указ Президента України посилань на строк його дії не містить.

Крім того, Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 "Про часткову мобілізацію" Кабінету Міністрів України доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність; установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб'єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Кабінетом Міністрів України 1 липня 2015 року прийнято відповідне розпорядження № 674р.

Законом України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас названим Законом України передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативнорятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

На момент розгляду справи у суді відповідних рішень Президентом України не приймалося, що підтверджується листами Міністерства оборони від 25.02.2016 року №266/із/428, Адміністрації Президента України від 23.02.2016 року, Міністерства юстиції України від 03.12.2014 року №ПУ-М-1685/10.2 (а.с. 34-40)

Також, суд зазначає, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Дане твердження суду узгоджується із позицією викладеною Вищим адміністративним судом України у постанові від 16 лютого 2015 року у справі №800/582/14.

Крім того, суд звертає особливу увагу на те, що призупинення реалізації конституційних прав позивача шляхом продовження строку проходження ним військової служби в умовах часткової мобілізації зумовлено необхідністю захисту національної безпеки та територіальної цілісності держави, а відтак відповідає наведеним критеріям пропорційності, оскільки є співрозмірним з цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України. Зазначене втручання у реалізацію прав осіб зі статусом військовослужбовців має місце у період дії особливого режиму, є обмеженим у часі та застосовується лише на підставі зазначеного нормативного акта, в даному разі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктом владних повноважень, який є відповідачем в даній адміністративній справі, доведено належними та допустимими доказами факт правомірності не звільнення позивача з лав прикордонної служби, та правомірність продовження строку дії його контракту, враховуючи відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, суд знаходить позов ОСОБА_3 необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Окремо суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду із позовом за захистом прав, свобод та інтересів врегульований положеннями ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстав вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду, судом під час розгляду справи по суті не встановлено, а відповідачем в свою чергу документально не підтверджено своєї позиції щодо порушення позивачем приписів ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 23 травня 2016 року.