Справа № 619/1446/16-а
Суддя: Нечипоренко І. М.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №619/1446/16-а
провадження №2-а/619/37/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2016 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіНечипоренко І.М.
за участюсекретаря судового засіданняНосачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати противоправними дії Управляння Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області щодо відмови йому в перерахунку розміру пенсії за вислугу років у зв'язку зі звільненням з роботи, на підставі довідки Генеральної прокуратури України №179 (вих. 18-179зп) від 19.02.2016 року про середню місячну заробітну плату; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ здійснити перерахунок призначеної раніше за вислугу років пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України №179 (вих.№18-179зп) від 19.02.2016 року про середню місячну заробітну плату, виходячи з розміру 90% від суми місячного (чинного) з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення за останні 24 календарних місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах перед звільненням, без обмеження її максимального розміру та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (12 місяців) посилаючись на те, що з 22 грудня 2006 року він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області, отримує пенсію за вислугу років, яку призначено на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 відсотків від розміру його місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Перебуваючи в статусі пенсіонера, продовжував працювати в органах прокуратури, зокрема, в Генеральній прокуратурі України, звідки 27 березня 2014 року з посади прокурора відділу організації участі прокурорів у судовому провадженні управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді звільнився за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. 15 березня 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області з заявою про перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 90% відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ. Підставою для цього стала постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», згідно якої з 14.06.2012 затверджено нову схему посадових окладів працівників органів прокуратури, відповідно до яких відбулося підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. До заяви ним було додано довідку Генеральної прокуратури України №179 (вих. 18-179зп) від 19 лютого 2016 року про середню місячну заробітну плату за останні 24 місяці перед звільненням з роботи, яка є підставою для перерахунку пенсії. На вказану заяву 28.03.2016 Управлінням Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області йому надано відповідь про відмову у перерахунку пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру в редакції від 05.11.1991 року, мотивуючи тим, що відповідно до розділу III «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 раніше призначені пенсії не перераховуються. Вважає дії відповідача про відмову у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ незаконними і такими, що порушують його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією України, іншими Законами України з таких підстав. Так, на дату призначення йому пенсії (22.12.2006) частинами 1 та 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції № 1789-ХІІ визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від сум місячного заробітку. Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включається в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсію, за останні 24 календарні місяці роботи., яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Згідно з вимогами частини 12 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку та відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Частина 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачає перерахунок пенсій для прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсій проводиться з урахуванням фактично отриманих працівником виплат і умов праці, що існували на день його звільнення з роботи. Різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Законодавчими актами, які набрали чинності вже після призначення йому пенсії, було змінено порядок призначення пенсії працівникам прокуратури. Проте, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановлених цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 стосуються тільки порядку призначення пенсій прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Отже, положення законодавства України в редакціях, що діяли як на час виникнення у нього права на пенсію, так і на час перерахунку пенсії гарантували йому право на перерахунок пенсії, виходячи з розміру одержуваних доходів на час звільнення.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та про обставини справи пояснив, як зазначено вище.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі зазначивши, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні з 22.12.2006 року та отримує пенсію за вислугу років, як працівник прокуратури (після призначення пенсії продовжував працювати в органах прокуратури та був звільнений 27.03.2014 року). При цьому пенсію за вислугу років, як працівнику прокуратури, було призначено відповідно до норм Закону №1789, чинного на час призначення пенсії. 15.03.2016 року ОСОБА_3 звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії за довідкою Генеральної прокуратури України від 19.02.2016 року №18-179 про розмір основного окладу, класного чину, надбавки за вислугу років та середнього розміру виплат надбавки за особливо важливу роботу, матеріальної допомоги, надбавки та премія, які входять у відпускні та лікарняні, премії, та індексації доходів за період з 01.03.2012 року по 28.02.2014 року. 15.03.2016 року управлінням було відмовлено в перерахунку пенсії. При прийнятті рішення щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії гр. ОСОБА_3 управління керувалося виключно нормами Закону №213 та Закону №1789. Закон №1789-ХІІ втратив чинність в частині стаття 50-1, крім окремих частин - третьої, четвертої, шостої та одинадцятої. Зміни до зазначеного Закону було внесено Законом №1697 від 14.10.2014 року. Крім того, згідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема Законів України «Про державну службу» та «Про прокуратуру». До теперішнього часу вище зазначеного закону прийнято не було, а тому норми щодо призначення/перерахунку «спеціальних» пенсій/щомісячного довічного грошового утримання станом на 15.03.2016 року не діяли, у зв'язку з чим позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії за довідкою від 19.02.2016 року №18-179 зп. Положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 (а саме положення про скасування з 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються/перераховуються відповідно до, зокрема Законів України «Про державну службу» та «Про прокуратуру»), Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, не визнавались, а тому підлягають виконанню та застосуванню відповідно при призначенні та перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України „Про прокуратуру". Відповідно частини 2 ст. 50-1 Закону №1789 (чинного на час звільнення з роботи) пенсійне забезпечення працівників прокуратури проводиться в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, а умови та порядок перерахунку вже призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України ( частина 20 ст. 50-1 Закону №1789). Відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до ст. 50-1 Закону №1789 було внесено нову норму (друге речення частини п'ятнадцятої), згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Така ж норма міститься і в п.18 ст. 86 Закону №1697, крім того в даній статті зазначено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Таким чином, дані вимоги вважають безпідставними та не обґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

З 22 грудня 2006 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Дергачівському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, отримує пенсію за вислугу років, як працівник прокуратури, яку призначено на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Після призначення пенсії продовжував працювати в органах прокуратури та був звільнений 27.03.2014 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП.

Згідно довідки Генеральної прокуратури України від 19 лютого 2016 року № 18-179зп заробітна плата позивача станом на 27 березня 2014 року становить 17494,01грн.

15 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Дергачівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області із заявою, в якій просив провести перерахунок призначеної пенсії відповідно до довідки, виданої Генеральною прокуратурою № 179 від 19.02.2016 року за нормами законодавства, що діяли на час призначення пенсії.

15 березня 2016 року Дергачівським ОУПФУ Харківської області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що відповідно до розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України» та ін.. та відповідно змін ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, несених Законом України №578-VIII від 02.07.2015 року пенсії не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Листом від 28.03.2016 року позивача повідомлено про відмову у перерахунку пенсії.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», чинній на час призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права (пенсія призначається в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати незалежно від стажу роботи).

Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності в цій частині 01 травня 2014 року, зменшено відсоток пенсії від суми місячної заробітної плати з 80 % до 70 %.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини 13 і 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, згідно з частиною 13 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції Закону станом на березень 2014 року).

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України"Про державну службу","Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

За матеріалами справи вбачається, що позивач працював в органах прокуратури та набув права на пенсійне забезпечення у 2006 році за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час набуття такого права.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, суд вважає, що положення п.5 Прикінцевих положень закону №213 стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Крім цього, в тексті закону чітко визначено «з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України».

Ураховуючи наведене, суд вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали.

Отже, суд не приймає посилання відповідача щодо того, що пенсії в порядку та умовах, визначених на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону №213 з 01.06.2015 року не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Більш того, таке застосування норм права суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії 10740грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, максимальний розмір, пенсії, в тому числі перерахованої за правилами Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, як зазначено п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 10 грудня 2013 року та від 17 грудня 2013 року № 21-445а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Наведені вище норми закону узгоджуються з висновками Конституційного Суду України, згідно з якими, зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Оскільки на момент виходу ОСОБА_3 на пенсію - 22.06.2006 року, її граничний розмір не обмежувався жодним законодавчим актом, при проведенні перерахунку він також не може бути обмежений.

Таким чином, відмова відповідача у перерахунку пенсії ОСОБА_3, виходячи з 90 % від місячного заробітку, порушує права позивача, оскільки Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру» щодо зменшення розміру відсотка пенсії від суми місячної заробітної плати, набрав чинності 01 жовтня 2011 року і не розповсюджується на працівників прокуратури, пенсія яким була призначена до набрання ним чинності.

Відповідно до ч.4 ст.45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії провадиться в разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

ОСОБА_3 звернувся з заявою до пенсійного органу про перерахунок пенсії 15.03.2016 року, тому він має право на перерахунок пенсії з 15.03.2016 року.

Суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога щодо виплати різниці в розмірі пенсії за минулий час, оскільки позивач звернувся за перерахунком пенсії 15.03.2016 року, тобто, в цей день позивач фактично реалізував своє право на перерахунок пенсії, тому з цього часу набув права на підвищення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою судовий збір становить 551,20грн.

Зважаючи на те, що позивач, як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача.

Згідно п.1 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 158 - 163, 256 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_3 пенсії за вислугою років у розмірі 90 % місячного заробітку неправомірними.

Зобов'язати Дергачівське об'єднане управління пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугою років із середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці Генеральної прокуратури України від 19.02.2016 року № 18-179зп, в розмірі 90% місячного заробітку, без обмеження її максимального розміру, з 15 березня 2016 року та здійснити відповідні виплати, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області судовий збір в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок) на спеціальний рахунок Державного бюджету України.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію за вислугу років позивачу, з урахуванням виплачених сум, у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст виготовлено та підписано 23 травня 2016 року.

Суддя І. М. Нечипоренко