Справа № 813/619/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року Справа № 813/619/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузана Р.І.,

судді Грень Н.М.,

судді Кравціва О.Р.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3, позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі ГУ МВС України у Львівській області, відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (надалі МВС України, відповідач-2), Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі Городоцький РВ ГУ МВС України у Львівській області, відповідач-3), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.15р., в частині звільнення з 06.11.15р. у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС;

- поновити ОСОБА_3 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.15р. та зобовязати МВС України і ГУ МВС України у Львівській області працевлаштувати ОСОБА_3;

- стягнути солідарно з Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області та ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.11.15р.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у встановленому законодавством порядку її не було повідомлено про наступне звільнення у звязку з скороченням штату працівників та не було запропоновано їй іншої посади, тоді як відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» звільнення з роботи працівників міліції через скорочення штатів можливе лише при відмові від проходження служби в поліції.

ОСОБА_3 вказує, що згідно з ч.3 ст. 184 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Позивач на момент звільнення була вагітною, що підтверджується відповідними медичними довідками, відтак належала до категорії осіб, які обовязково повинні були бути працевлаштовані. Крім цього, відповідачем-1 не встановлено неможливості подальшого використання позивача на службі, а тому звільнення її з займаної посади було протиправним.

З урахуванням викладеного зазначає, що оскаржуваний наказ ГУМВС України у Львівській області від 06.11.15р. № 848 о/с, в частині звільнення позивача з займаної посади, прийнятий без достатніх і належних правових підстав і підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з зазначених вище підстав, просила адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач-1 ГУ МВС України у Львівській області щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях. Представник в судових засіданнях зазначив, що 06.11.15р. припинив свою дію Закон України «Про міліцію», а з 07.11.15р. вступив в дію Закон України «Про Національну поліцію». Всі працівники які приймались на службу в ОВС України та проходили її відповідно до Закону України «Про міліцію» звільнені 06.11.15р., який був останнім робочим днем та за який всі звільнені працівники ОВС України отримали грошове утримання. Відповідно до п.8 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. У звязку з чим, наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.11.15р. № 848 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС звільнено з ОВС України з 06.11.15р. через скорочення штатів відповідно до п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 29.07.91р. №114.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.15р. №730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України, в тому числі і ГУ МВС України у Львівській області. Відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для забезпечення працевлаштування позивача.

Відповідач-2 Міністерство внутрішніх справ України та відповідач-3 Городоцький районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. Відповідач-2 подав письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що позивача було звільнено з займаної посади відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до вказаного Закону вагітність позивача, перебування на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для звільнення. З цих підстав просить в задоволенні позову відмовити повністю.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими такі обґрунтовуються, суд дійшов висновку, що позов слід частково задовольнити, мотивуючи це наступним.

ОСОБА_3 з липня 2010 року працювала в органах внутрішніх справ України та на день звільнення перебувала на посаді старшого лейтенанта міліції, інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області.

Наказом від 06.11.15р. №848 О/С По особовому складу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області з 06.11.15р. звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за ст. 64 п. г (за скороченням штатів).

З вказаним наказом позивач ознайомилась та отримала копію такого 03.02.16р.

Не погодившись з даним наказом позивач оскаржила його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.91р. №114 (далі - Положення).

Так, підпунктом г п.64 вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

02.07.15р. прийнято Закон України "Про Національну поліцію", який опубліковано 06.08.15р. в газеті "Голос України" та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень якого, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.15р.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.15р. № 730 ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.

Судом встановлено, що ГУМВС України у Львівській області та Городоцький РВ ГУ МВС України у Львівській області на час розгляду справи перебувають в стані припинення.

Відповідно до п. 8-11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, які вказані в оскаржуваному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме:

- відмова працівника міліції від проходження служби в поліції;

- не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення;

- відсутність можливості подальшого використання на службі.

Як наслідок, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник територіального органу внутрішніх справ прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, а також забезпечити дотримання всіх прав та гарантій при звільненні такого працівника.

За загальними правилами при вирішенні спору пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання звільнення з органів внутрішніх справ вагітних жінок при ліквідації установи, суд дійшов висновку, що при вирішенні цього спору слід застосовувати загальні норми трудового законодавства, закріпленні в КЗпП України.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 184 КЗпП України закріплені гарантії при прийнятті на роботу, а також передбачена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Так, згідно з ч.3 цієї статті звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно з наявними у справі копіями індивідуальної карти вагітної та породіллі, листком звільнення від службових обовязків за тимчасовою непрацездатністю позивач на момент звільнення була вагітною і про цю обставину було відомо відповідачам.

Суд зазначає, що працевлаштування вагітних жінок при повній ліквідації підприємства, установи чи організації є обов'язком власника або уповноваженого ним органу. Вказана позиція кореспондується з положеннями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів (звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років провадиться з обов'язковим працевлаштуванням).

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Звільнення позивача без працевлаштування є порушенням встановленого порядку звільнення, що спричиняє відповідальність винної особи згідно з чинним законодавством про працю (статті 265 КЗпП України). Така ж правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.09.10р. (справа №К-20339/10).

Вказана норма вважається дотриманою, якщо жінка працевлаштована в перший день звільнення, тобто немає перерви між звільненням і днем, коли жінка може вийти на роботу на інше підприємство.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92р. №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами), при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

З урахуванням вказаних вище положень Закону України «Про Національну поліцію», пояснень представників сторін та встановлених під час розгляду справи обставин суд зазначає, що в структурі Міністерства внутрішніх справ України дійсно проводилась ліквідація окремих територіальних підрозділів, в тому числі ГУ МВС України у Львівській області та Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області, у звязку з чим відбувалось скорочення всіх штатних одиниць. Разом з цим, вказана обставина, на переконання суду, не звільняла відповідачів від обовязку повідомити позивача про можливість подальшого призначення (за бажанням) в структуру Національної поліції України та вжиття заходів щодо її працевлаштування.

Судом враховано, що згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій, державна реєстрація юридичної особи - Головного Управління Національної поліції у Львівській області проведена 07.11.15р. (номер запису: 0037567), тобто на наступний день після звільнення позивача.

Таким чином, з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» і до часу звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штату), територіального підрозділу Національної поліції України створено не було. Тобто, протягом цього періоду позивач, як і будь-який інший працівник міліції на території Львівської області, не мала можливості подати рапорт за належністю про намір проходити службу в підрозділах Національної поліції України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.15р. територіальні органи МВС України ліквідовані, як юридичні особи публічного права, згідно з переліком, наведеним в додатку до цієї постанови. Відтак всі працівники ГУМВС України у Львівській області та Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області, в тому числі і позивач, підлягали звільненню, в порядку, визначеному законодавством, у звязку з скороченням штатів. Разом з цим, ОСОБА_3 відноситься до категорії працівників, звільнення яких допускається з обовязковим дотриманням визначених законодавством гарантій. Відтак, на відповідачів покладався обов'язок щодо обовязкового працевлаштування позивача.

Відповідачами не надано, а судом не здобуто доказів того, що ними вживались заходи для працевлаштування позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в ГУМВС України у Львівській області достатніх правових підстав для прийняття наказу №848 о/с від 06.11.15р. По особовому складу, в частині звільнення ОСОБА_3 з посади, без дотримання встановленого порядку працевлаштування такої категорії працівників. А тому, оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади є передчасним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд бере до уваги ту обставину, що Городоцький РВ ГУМВС України у Львівській області хоча з 11.11.15р. й перебуває в стані припинення, проте станом на час розгляду справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення такої юридичної особи не внесено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС з 07 листопада 2015 року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Щодо позовної вимоги до МВС України та ГУМВС України у Львівській області щодо зобовязання працевлаштувати ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Відповідачі - ГУ МВС України у Львівській області та МВС України є окремими юридичними особами. Позивач перебувала у трудових відносинах з Городоцьким РВ ГУМВС України у Львівській області, а тому відсутні підстави для зобовязання відповідачів 1 та 2 працевлаштувати позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує постанову Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95р. (зі змінами і доповненнями), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та наказ МВС України від 31.12.07р. № 499, яким затверджено Інструкцію про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з листом Городоцького районного центру зайнятості від 16.02.16р. №201/03 позивач на обліку в центрі зайнятості, як безробітна не перебуває.

Відповідно до довідки Городоцького РВ ГУМВСУ у Львівській області № 14 від 28.03.16р., розмір грошового забезпечення позивача за вересень 2015 року становив 2217,04 грн., за жовтень 2015 року 3689,02 грн. В вересні та жовтні 2015 року було 44 робочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становив 134,23 грн. (2217,04 грн. + 3689,02 грн. : 44). Враховуючи кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 06.11.15р. по 18.05.16р., розмір грошового забезпечення, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачу становить 17584 гривень 13 грн.

Розмір грошового забезпечення за один місяць, стягнення якого підлягає до негайного виконання у звязку з поновленням на посаді, становить 2953,03 грн.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено дотримання вимог законодавства при прийнятті оскаржуваного наказу.

В той же час позивач довела обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належними та допустимими доказами.

Разом з цим, позивачем не обґрунтовано позовної вимоги щодо необхідності працевлаштування її відповідачами, а також щодо стягнення з ГУМВС України у Львівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 848 о/с від 06.11.15р. «По особовому складу», в частині звільнення з 06.11.15р. у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС.

Поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу ГУМВС у Львівській області з 07 листопада 2015 року.

Стягнути з Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_3 17584 (сімнадцять тисяч пятсот вісімдесят чотири) гривні 13 копійок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 та стягнення на її користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2953 (дві тисячі девятсот пятдесят три) грн. 03 коп. звернути до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Кузан Р.І.

Суддя Грень Н.М.

Суддя Кравців О.Р.