Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2016 р. м. Київ К/9991/73720/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2011 по справі №2а/0570/3374/2011 за поданням Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області до Відкритого акціонерного товариства «Укрцинк» про стягнення коштів за податковим боргом.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2011, подання Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області до Відкритого акціонерного товариства «Укрцинк» про стягнення коштів за податковим боргом - задоволено. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Укрцинк» кошти у розмірі 5137,00грн. з рахунків у банках, обслуговуючих зазначеного платника податків.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2011 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2011 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Костянтинівська об'єднана державна податкова інспекція Донецької області 31.10.2011 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 15.11.2011 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2011, залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2011.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування», пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні», статей 2, 3 Закону України «Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження», статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у Відкритого акціонерного товариства «Укрцинк» обліковується податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 5137,00грн., який виник у зв'язку з несплатою самостійно визначених у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року зобов'язань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем обліковується борг, що самостійно не погашений, а податковим органом дотримано порядку стягнення коштів з платника податку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, сума зобов'язання у розмірі 5137,00грн. виникла у 2011 році, тобто на момент дії Податкового Кодексу України, проте податковим органом не формувалась податкова вимога на зазначену суму боргу.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

В порушення вищенаведених вимог відповідач у визначені законодавством строки не сплатив суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, орендної плати за землю та податку на прибуток.

Заборгованість відповідача перед бюджетом з податку на додану вартість у розмірі 5137,00грн. підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податків та не заперечується відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» були надіслані перша податкова вимога від 06.10.2001 №1/3 та друга податкова вимога від 09.11.2001 №2/185, які були отримані підприємством. Після надіслання зазначених вимог сума заборгованості відповідача перед бюджетом збільшувалася.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що надіслані платникові податків податкові вимоги у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. Чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу після набрання чинності Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення податкового боргу є правильним.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2011 по справі №2а/0570/3374/2011 скасувати, залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв