Справа № 2а-136/2008
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-136/2008 Головуючий у 1-й інстанції: Іванченко Я.М.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., апелянта ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року у справі за адміністративним позовом прокурора Новгород-Сіверського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року позов задоволено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неправильно і неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо можливості розглядати вказану апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів, що надійшли до Київського апеляційного адміністративного суду 22.02.2016 вбачається, що судова справа 2а-136/2008 була знищена, шляхом спалювання (протокол засідання експертної комісії Новгород-Сіверського районного суду № 1 від 04.02.2014, акт Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області № 1 від 26.06.2014 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду»).

Таким чином, провадження у даній справі є втраченим.

У зв'язку з цим, Київським апеляційним адміністративним судом, згідно ухвали від 09.03.2016, було направлено до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області копії оскаржуваної постанови та матеріалів апеляційної скарги для вирішення питання відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07.04.2016 провадження у справі з розгляду питання відновлення втраченого провадження закрито у зв'язку з недостатністю зібраних матеріалів для відновлення втраченого провадження.

Таким чином, матеріали провадження у даній справі відновити не є можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 4 ст. 6 КАС передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Стаття 129 Конституції України визначає однією із основних засад судочинства забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що втрата судового провадження, яке неможливо відновити, не може бути підставою для позбавлення особи права на апеляційне та касаційне оскарження рішення адміністративного суду.

Враховуючи, що матеріали провадження у даній справі відновити не було можливим, колегія суддів апеляційного суду, керуючись ст. 71 КАС, дійшла висновку про можливість розглядати апеляційну скаргу за наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З оригіналу оскаржуваної постанови Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року вбачається, що прокурор Новгород-Сіверського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської райдержадміністрації, в якому просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЯБ № 626993 громадянина ОСОБА_2

Позивач свій позов обґрунтував тим, що: ОСОБА_2 не був членом КСП «Новий мир» с. Будище Новгород-Сіверського району Чернігівської області на дату отримання державного акту на землю-цим КСП і була помилково включена до списків; ОСОБА_2 незаконно отримав державний акт на право приватної власності на землю на підставі списків членів КСП «Новий мир» які додавались до державного акту на право приватної власності на землю від 16.01.2008 що суперечить вимогам Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95).

Погоджуючись з доводами позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ЯБ № 626993 з порушенням діючого законодавства, оскільки відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного господарства відповідно до списку, що додається до Державного Акту на право колективної власності на землю.

Суд першої інстанції виходив з того, що на час розпаювання та одержання Державного Акту на землю ОСОБА_2 не був членом КСП та помилково був включений до додаткового списку, що додавався до Державного Акту.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином до адміністративного суду, в порядку, визначеному КАС, можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним (постанова Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі № 6-103цс12).

Згідно ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3 якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору <…>, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади <…> як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Таким чином, враховуючи, що державний акт - це документ, який посвідчує право особи на земельну ділянку, то спір щодо такого державного акту є спором про право (право власності) та, у даному випадку, має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на це, адміністративний суд не є «судом, встановленим законом» у розумінні ст. 6 Конвенції для розгляду позовних вимог, заявлених у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції порушено правила юрисдикції, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне скасувати постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2008 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 26.05.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.