Справа № 585/2869/14-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Київ К/800/7036/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Головчук С.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області Лясковської К.І., третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області від 04.07.2014 р. ВП №41721198 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області №2-а-6/2007 від 03.01.14 р.; відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області №2-а-6/2007 від 03.01.14 р.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року залишено без змін постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014року.

Не погоджуючись з постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області звернулось до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

03.01.2014 року Роменським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист по справі № 2-а-6/2007, яким зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести розрахунок основного розміру грошового забезпечення та основного розміру пенсії за вислугу років на колишнього начальника Роменського МРЕВ ОРЕВ ДАІ при УМВС України в Сумській області ОСОБА_4, у відповідності з вимогами Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» та призначити йому пенсію в розмірі 3111,46 грн. з 26 березня 2005 р. з розрахунку грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням 4094,02 грн.

27.01.2014 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження №41721198 за вищевказаним виконавчим листом.

04.07.2014 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Лясковською К.І винесена постанова про закінчення вказаного виконавчого провадження, яка обґрунтована тим, що відповідно до норм чинного законодавства, державна установа (організація), яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, відповідає за своїми зобов'язаннями коштами, що є в її розпорядженні. Згідно з вимогами ст. 21, 23, 25, 30 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа має відповідати за своїми зобов'язаннями лише при наявності відповідних бюджетних призначень, виділених виключно на цілі для погашення певної заборгованості.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття постанови від 04.07.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшли висновку про неправомірність рішення відповідачаі, оскільки відповідачем не вжито всіх заходів при виконанні постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.01.2014 року, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та передчасно закінчено виконавче провадження № 2-а-6/2007.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у paзi, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно iз законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, i повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу положень частини 1 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, рішення державного виконавця є протиправним, оскільки ним не були виконані усі дії, що передбачені законом та передують винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження. Відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена відповідачем передчасно, без врахування всіх обставин у справі, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

При цьому слід зазначити, що відсутність коштів на виконання рішення суду, не є підставою для повернення виконавчого листа на підставі наступного.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Крім того, ст. 263 КАС України, яка узгоджується із статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із поданням про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Судами встановлено, що відповідач не звертався до суду з відповідним поданням про відстрочку виконання рішення у зв'язку з відсутністю у боржника коштів для його виконання, а отже, ним не вжито усіх можливих вичерпних заходів для виконання судового рішення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, ґрунтуються на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення, а постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

С.В. Головчук

В.В. Швець