Справа № 815/171/16
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 р. Справа № 815/171/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Димерлія О.О.
судді -Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та Прокуратури Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Одеської області, керівника прокуратури Одеської області (прокурора Одеської області) Сакварелідзе Давіда Георгійовича про визнання незаконною бездіяльності та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Одеської області, керівника прокуратури Одеської області (прокурора Одеської області) Сакварелідзе Давіда Георгійовича та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати незаконною бездіяльність керівника прокуратури Одеської області Сакварелідзе Давіда з невиплати заборгованості із заробітної плати на час звільнення з посади прокурора м. Іллічівська Одеської області ОСОБА_4 з 14 грудня 2015 року; стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати (при звільненні) у сумі 195 222 грн. 01 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.12.2015 року його було звільнено з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області. При отриманні з бухгалтерії Одеської області витягу з розрахункового листа позивачем було встановлено, що йому незаконно не сплачено у повному обсязі заробітну плату, оскільки відповідно до приписів ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 21.04.2015 р.) його оклад, починаючи з липня 2015 року і до дня звільнення повинен був складати 10 мінімальних заробітних плат, а також розрахунок всіх інших видів оплати повинен був здійснюватись саме з вказаного розміру окладу. За розрахунком позивача до виплати йому належало усього 195222,01 грн. Однак, згідно витягу з розрахункового листа, з липня та до звільнення йому сплачені суми, виходячи з посадового окладу в середньому 1400 грн. за місяць і відповідно обраховані пов'язані з посадовим окладом суми доплат, чим порушені права та інтереси позивача.

Крім того, позивач посилався на те, що відповідачем при звільненні порушено норми ст. 116 КЗпП України, оскільки остаточний розрахунок був проведений не у день звільнення, а 28.12.2015 року. У зв'язку з цим позивач вважає, що згідно ст. 117 КЗпП України за грудень минулого року повинні бути виплачені всі платежі, а не за півмісяця, як розраховано бухгалтерією прокуратури Одеської області.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідачів в судовому засіданні посилався на те, що позивачу нарахована і виплачена заробітна плата відповідно до вимог п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Представник відповідачів посилався на те, що при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу прокуратура Одеської області діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_4 4698 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року до 28 грудня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 та Прокуратура Одеської області подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі позивач посилався на те, що заробітна плата прокурора регулюється саме ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами, а Кабінету Міністрів України не надано право встановлювати заробітну плату нижче встановленої Законом України «Про прокуратуру».

Позивач вважає постанову суду першої інстанції необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить внести зміни до постанови суду першої інстанції та викласти її в редакції, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Прокуратура Одеської області у поданій апеляційній скарзі посилалась на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не було враховано, що згідно постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Апелянт вказував на те, що відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області, після видання 14.12.2015 року наказу про звільнення позивача, було проведено розрахунок сум, які підлягали виплаті, та проведено виплату невикористаних відпусток та вихідної допомоги 17.12.2015 року. В свою чергу, заробітна плата виплачена позивачеві 28.12.2015 року, оскільки наказ про преміювання працівників, що видається щомісяця, та від якого залежить розмір виплаченої позивачу заробітної плати, надійшов до відділу фінансування та бухгалтерського обліку 25.12.2015 року.

У зв'язку з вказаним апелянт вважає, що судом безпідставно зроблено висновок про бездіяльність відповідача та стягнуто середній заробіток за період з 14.12.2015 року по 28.12.2015 року за час затримки розрахунку при звільненні, якої насправді не було, а тому просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

Наказом заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області від 14.12.2015 року № 3137к було звільнено ОСОБА_4 з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська з 14.12.2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру").

Зазначеним наказом також визначено відділу фінансування та бухгалтерського обліку провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_4 виплати при звільненні, враховуючи вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

На виконання вказаного наказу відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області було виплачено ОСОБА_4 вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату.

З наявної в матеріалах справи роздруківки з рахунку ОСОБА_4 в ПАТ «Райффайзен банк Аваль», а також довідки від 05.02.2016 року №45, вбачається, що у грудні 2015 року позивачу виплачено наступні суми платежів: - 14.12.2015р. - інші платежі на з/п карту 1430 грн.; - 17.12.2015р. - заробітна плата 16600 грн.; - 28.12.2012р. - заробітна плата 3528 грн.

При цьому відповідно до даних вказаної Довідки позивачу виплачено за період з 01.12.2015р.-14.12.2015р. оклад за 10 робочих днів у сумі 793,48 грн. (з розрахунку 1825 грн. окладу); доплата за класний чин - 54,35 грн.; доплата за вчений ступінь - 39,67 грн.; за вислугу років 30% - 254,35 грн.; ОВР 70% - 771,53 грн.; премія 150% - 2870,07 грн.; вихідна допомога - 9865,80 грн.; компенсація невикористаної відпустки за 48 днів - 12951,54 грн., всього 27601,09 грн. (а.с.48).

Не погоджуючись із розміром сум, які підлягали виплаті при звільненні, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом, посилаючись на те, що розрахунок всіх сум до виплати при звільненні повинен проводитись виходячи із посадового окладу, встановленого ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», а саме - 10 мінімальних заробітних плат з 01.07.2015 р. (1 розмір мінімальної заробітної плати у гривневому еквіваленті у період липень-серпень 2015 року складає 1218 грн., а у період вересень-грудень 2015 року 1378 грн.).

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 вважає, що загалом відповідачем йому не виплачено кошти у сумі 195222,01 грн., які є заборгованістю прокуратури та підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про прокуратуру», бюджетним законодавством, відповідними постановами Кабінету Міністрів України та наказами Генерального прокурора України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

14.10.2014 року був прийнятий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ, який регулює правові, організаційні, економічні та соціальні умови діяльності працівників прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.ч. 2,3 ст. 81 цього Закону заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Однак, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Пунктом 9 Прикінцевих положень цього Закону було встановлено, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За загальноприйнятим у праві прийомом з усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак застосуванню підлягають положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який, в даному випадку, має пріоритет над положеннями Закону України «Про прокуратуру».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763, затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, від розміру яких залежіть і розміри премій та надбавок працівникам прокуратури.

Таким чином, із врахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», саме зазначені схеми посадових окладів і застосувались прокуратурою Одеської області при розрахунку заробітної плати працівників органів прокуратури, в тому числі і позивача.

Вказане підтверджується розрахунковими листами про нараховану позивачу заробітну плату за період липень-грудень 2015 року, наданими відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що нарахування та виплата заробітної плати позивачу за період з липня 2015 року по 14.12.2015 року здійснені відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури, та будь-яка заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем відсутня.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 наказу заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області Сакварелідзе Д.Г. від 14.12.2015 р. № 3137к, одночасно із звільненням позивача було визначено відділу фінансування та бухгалтерського обліку провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_4 виплати при звільненні, враховуючи вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства було проведено остаточний розрахунок та виплачено усі належні ОСОБА_4 виплати при звільненні, а саме - вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, заробітну плату, у розмірах, визначених законодавством.

З огляду на все вище зазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання незаконною бездіяльності керівника прокуратури Одеської області Сакварелідзе Давіда з невиплати заборгованості із заробітної плати на час звільнення з посади прокурора м. Іллічівська Одеської області ОСОБА_4 з 14 грудня 2015 року та стягнення з Прокуратури Одеської області заборгованості з заробітної плати у сумі 195 222 грн. 01 коп.

В свою чергу, як вже зазначалось, у відповідності до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При цьому, положеннями Кодексу законів про працю України встановлено відповідальність за порушення строків виплати належних працівникові сум при звільнення.

Так, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що в даному випадку частина грошових коштів, які підлягали виплаті ОСОБА_4 при звільненні були виплачені йому 17.12.2015 року, тоді як інша частина коштів була виплачені лише 28.12.2012 року.

Таким чином, фактичним днем остаточного розрахунку відповідача з позивачем у зв'язку з його звільненням є 28.12.2015 року, що підтверджується розрахунковими листами за 2015 рік та не заперечується відповідачем.

З цього вбачається, що відповідачем не було дотримано вимог ст. 116 КЗпП України та несвоєчасно виплачено позивачеві належні йому при звільненні суми коштів.

Зважаючи на зазначене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача, та стягнення з відповідача, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 14.12.2015 року по 28.12.2015 року).

З довідки начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку вбачається, що середня заробітна плата ОСОБА_4 згідно постанови КМУ від 08.05.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» за останні два місяці роботи (жовтень, листопад) перед звільненням складає 9865,80 грн., середньоденна заробітна плата складає 469,80 грн.(а.с.69).

Таким чином, за 10 робочих днів затримки розрахунку при звільнення - з 14.12.2015р. до 28.12.2015р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якій підлягає виплаті позивачеві згідно із ст. 117 КЗпП України, складає 4698 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_4

Посилання представника Прокуратури Одеської області на те, що заробітна плата виплачена позивачеві саме 28.12.2015 року з тих підстав, що наказ про преміювання працівників, що видається щомісяця, та від якого залежить розмір виплаченої позивачу заробітної плати, надійшов до відділу фінансування та бухгалтерського обліку лише 25.12.2015 року є необґрунтованими та не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки такі дії суперечать вимогам ст.116 КЗпП України, а вказані відповідачем обставини не можуть звільняти його від обов'язку виплатити працівнику належні йому суми у день звільнення, а також звільняти від відповідальності, встановленої за порушення цього обов'язку.

Цієї позиції дотримується Конституційний Суд України, який в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4698 грн., як вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Прокуратури Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: О.О. Димерлій
Суддя: О.В. Єщенко