Справа № 815/778/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/778/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Мороз А.П.

сторін:

представника позивача Берест Н.С.

представника відповідача Красного Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Північтранс» до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення № від 26.01.2016 р.,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось публічне акціонерне товариство «Північтранс» до державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення № від 26.01.2016 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати ПДВ за основним платежем на суму 1 180 167,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 590 083,50 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач не згодний з висновками акта державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №3125/15-54-22-05/05523553 від 30.12.2015 року., прийнятого за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ "Північтранс" () щодо документального підтвердження фінансово-господарських відносин з ТОВ «УКРБІЛД ЛТД» (), за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року. З огляду на це вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 26.01.2016 p., складене на підставі зазначеного акту, має бути визнано протиправним та скасовано.

Представник відповідача проти позову заперечував. В повному обсязі підтримав висновки, які викладені в акті перевірки №3125/15-54-22-05/05523553 від 30.12.2015 року. Не погоджуючись з доводами позивача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що податкове повідомлення рішення № від 26.01.2016р. прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки в ході документальної позапланової виїзної перевірки виявлено порушення податкового законодавства ПАТ «Північтранс» та встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1180 167, 00 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі наказу Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 24.12.2015 року №825 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Північтранс» щодо документального підтвердження фінансово-господарських відносин з TOB «УКРБІЛД ЛТД» у за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №3125/15-54-22-05/05523553 від 30.12.2015 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача щодо взаємовідносин з TOB «УКРБІЛД ЛТД»», яким встановлено порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.2, п. п. 201.6 ст. 201 Податкового Кодексу України (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 180 167 грн., у т. ч.: за липень 2015 року на суму 80 167 грн.; за серпень 2015 року на суму 600 000 грн.; за вересень 2015 року на суму 500 000 грн.

На підставі встановлених порушень прийнято податкове повідомлення - рішення № від 26.01.2016 р.

Податковий орган у акті перевірки відобразив, що за перевіряємий період у ПАТ «Північтранс» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 5 745 612 грн. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за перевіряємий період ПАТ "Північтранс", встановлено його завищення на загальну суму 1 180 167 грн., у тому числі за липень 2015 року - 80 167 грн., серпень 2015 року - 600 000 грн., вересень 2015 року - 500 000 грн.

Податковий орган відобразив, методом аналізу AIС «Податковий блок» встановлено, що постачальником TOB «Укрбілд ЛТД» у серпні 2015 року було TOB «Укрспецактив компані» (, м. Київ, вид діяльності - 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

Згідно Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, загальна кількість працюючих на підприємстві складає 5 осіб. Номенклатура реалізації товарів та послуг на адресу TOB «Укрбілд ЛТД» складає: Монтаж огородження парканними плитами за адресою: м. Ізмаїл, вул. Чехова, 4, а також, ремонт асфальтного покриття за адресою: м. Ізмаїл, вул. Чехова, 4.

Аналізом Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що у серпні 2015 року TOB «Укрспецактив компані» () не придбавало жодних будівельно-монтажних робіт та послуг, які могли би бути реалізованими на адресу ТОВ «Укрбілд ЛТД» (встановлено придбання лише продуктів харчування, курячого м'яса, ваучерів, іграшок, інструменту, запчастин тощо), а також, враховуючи, що на підприємстві працює лише 5 осіб, відсутні будь-які відомості щодо отриманих ліцензій, тому виникає сумнів щодо реальності факту надання даних послуг на адресу TOB «Укрбілд ЛТД», що в свою чергу не могло реалізувати дані послуги на адресу ПАТ «Північтранс».

Таким чином, за результатами проведеного аналізу отриманих податкових накладних у серпні 2015 року вищезазначеними СГД працівниками ДПІ в Суворовському районі м. Одеси встановлено обрив ланцюга постачання - «скрутку» (відсутність придбання будівельно-монтажних послуг).

На думку податкового органу такі операції здійснювались лише з метою формування податкової вигоди та виходять за межі господарської діяльності, і як наслідок не викликають реальних змін майнового стану.

Також методом аналізу АІС «Податковий блок» встановлено, що постачальником TOB «Укрбілд ЛТД» у вересні 2015 року було TOB "Торгоптінвест" (, м. Київ, вид діяльності - 46.90 - неснеціалізова на оптова торгівля.

Згідно Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, встановлено, що загальна кількість працюючих на підприємстві складає 6 осіб.

Номенклатура реалізації товарів та послуг на адресу TOB «Укрбілд ЛТД» складає: Ремонт асфальтного покриття на території ПАТ «Північтранс» за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковский район, с. Орловщина, вул. Коккінакі 7а; Монтаж інженерних мереж у т.ч. ремонт внутрішніх каналізаційних мереж з відновлення асфальтного покриття на території ПАТ «Північтранс» за адресою: м. Одеса, вул. 21-й км Старокиївської дороги.

Аналізом Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що у вересні 2015 року TOB «Торгоптінвест» () не придбавало жодних будівельно-монтажних робіт та послуг, які могли би бути реалізованими на адресу: TOB «Укрбілд ЛТД» (встановлено придбання лише продуктів харчування, курячого м'яса, ваучерів, кукурудзи, палива, скетч-карток, панелі, МДФ, сигарет в асортименті тощо), а також, враховуючи що на підприємстві працює лише 6 осіб, відсутні будь-які відомості щодо отриманих ліцензій, тому виникає сумнів щодо реальності факту надання даних послуг на адресу TOB «Укрбілд ЛТД», що в свою чергу не могло реалізувати дані послуги на адресу ПАТ «Північтранс».

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та спирається на доводи, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи.

По перше: реальність вчинення господарської операції, що підтверджується первинними документами, які містяться у матеріалах справи;

По друге: згідно чинного цивільного та податкового законодавства України, висновки про неможливість здійснення контрагентами TOB «Укрбілд ЛТД» та TOB «Торгоптінвест» фінансово - господарських операцій з іншими суб'єктами господарювання, не можуть бути підставою для висновків про неможливість здійснення господарських операцій за правочинами, укладеними між позивачем та його безпосередніми контрагентами.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагент є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагент позивача є окремими платниками податків. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

По третє: діючим податковим законодавством податковий орган не наділений правом визнавати дані, які відображаються суб'єктами підприємницької діяльності недійсними;

По четверте: наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього і не впливає на вирішення питання про наявність наміру сторін щодо реального настання правових наслідків, обумовлених правочинами (Ухвала ВАСУ від 04.03.2014 р. по справі № К/9991/27474/12).

Суд, дослідивши структуру спірних правовідносин, підстави їх виникнення та відповідність приписам чинного податкового законодавства, вважає за необхідне прийняти зазначені доводи, як такі, що є обґрунтованими та доведеними у встановленому законом порядку, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку (ч. 5 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно наведених норм підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та підтверджують факт їх виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27.03.2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того, практика Європейського суду суттєво впливає на змістове наповнення принципів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколах до неї.

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

Поряд з цим, слід відмітити, що принцип захисту легітимних очікувань також належить до принципів, що розвивалися судовою практикою Європейського суду з метою контролю за здійсненням влади так, щоб не допустити свавілля та зловживань, з метою захисту від можливих порушень з боку публічної адміністрації, в першу чергу, при реалізації державними органами та посадовими особами дискреційних повноважень.

В контексті зазначеного, слід наголосити, що податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Оскільки до обов'язків платника податків законом віднесено ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписування актів (довідки) про проведення перевірки (пп. 16.1.2, 16.1.8 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України), то є очевидним, що він (платник податків) має легітимне очікування на реалізацію свого майнового права, в даному випадку, на гарантоване державою право щодо формування податкового кредиту та зважаючи на відсутність факту заниження податкових зобов'язань при відсутності будь-яких порушень з боку платника податків.

При цьому слід звернути увагу, що приписами ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлена обов'язковість висновків, викладених у постановах Верховного суду України, для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, 27 січня 2016 року Верховним Судом України прийнята постанова по справі № 4842/11/2670, яка містить висновок, що за умови не встановлення наявності замкнутої схеми руху коштів товариство не може зазнавати негативних наслідків діянь інших осіб.

З урахуванням викладеного суд критично ставиться до посилань податкового органу у акті перевірки на встановлення у акті перевірки «обриву ланцюга постачання «скрутка».

Також суд критично відноситься до посилань контролюючого органу в акті перевірки на аналіз системи АІС «Податковий блок»

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК).

Відповідно до статті 71 ПК інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до статті 74 ПК податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 74.1); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2).

Верховний Суд України уже висловлював свою позицію щодо застосування статей 71, 72, 74 ПК. Зокрема, у справі № 21-511а14, постанова в якій ухвалена 9 грудня 2014 року, він дійшов висновку, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, і така інформація не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Тобто, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

За таких обставин дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акта, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, урегульовані ПК. Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань на підставі акта перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України і у постановах від 3 та 4 листопада 2015 року (справи №№ 21-99а15, 21-2261а15 відповідно).

Отже, податковий орган не мав визначених законом підстав для формування висновків про нереальність господарських операцій ТОВ «ПІВНІЧТРАНС» виключно на підставі інформації наявної в системі АІС «Податковий блок» щодо контрагентів позивача.

Також суд вважає за необхідне наголосити, що ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» надано підтвердження виконання реальності господарських операцій за договорами № 2506/1/15-П від 25.06.2015 року, № 1007/1/15-П від 10.07.2015 року, № 1707/1/15-П від 17.07.2015 року, № 0707/1/15-П від 07.07.2015 року укладених між ПАТ «Північтранс» та TOB «Укрбілд ЛТД», а саме: з метою та на період строку виконання підрядних робіт було забезпечено тимчасовий доступ співробітників підрядної організації TOB «Укрбілд ЛТД» на територію ПАТ «Північтранс» в наступному порядку:

-по прибутті співробітників підрядної організації для виконання робіт на ПАТ «Північтранс» бригадир звертався до пункту охорони. Співробітник служби охорони ПАТ «Північтранс» невідкладно зв'язувався з особою, яка відповідальна за забезпечення доступу співробітників підрядної організації на територію ПАТ «Північтранс» згідно із наказом по підприємству. Відповідальна особа визначала виконавця із служби безпеки, який супроводжував співробітників підрядної організації по території ПАТ «Північтранс» під час виконання ними робіт за договором та здійснював безпосередній контроль за перебуванням цих осіб на території ПАТ «Північтранс».

Аналогічний порядок доступу та знаходження працівників підрядної організації на території ПАТ «Північтранс» було застосовано за адресами: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, вул. Коккінакі, 7 та за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Чехова, 4.

Фактично за договорами № 1707/1/15-П, № 1007/1/15-П, № 2506/1/15-П, № 0707/1/15-П у виконанні підрядних робіт приймало участь 13, 30, 4 та 21 працівників TOB «Укрбілд ЛТД» та застосовувалася відповідна спеціальна техніка: автомобілі бортові, гусеничні трактори, рухомі компресори, бульдозери, автогрейдери, катки дорожні самохідні, поливомиєчні машини, відбійні пневматичні молотки, крани на автомобільному ходу.

Вказані обставини підтверджуються наданими ПАТ «Північтранс» суду: службовими записками, наказами по особистому складу, договорами купівлі продажу, наказом Фонду державного майна України «Про створення ВАТ «Північтранс», відомості щодо переліку об'єктів нерухомості, які передані до статутного фонду ВАТ «Північтранс», реєстраційне посвідчення на цілісний майновий комплекс ВАТ «Північтранс», накази «Про призначення відповідальних осіб за тимчасовий доступ» (т. 2, а/с. 5-42).

Крім того, ні Податковий кодекс України, ні інші законодавчі акти з питань оподаткування не ставлять право позивача на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового та іншого законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь - яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

За таких обставин, суд погоджується з позивачем, що за чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на ТОВ "Північтранс", не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Окремо суд зауважує, що відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства. Так, якщо такий контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для зменшення суми податкового кредиту з податку на додану вартість. На переконання суду, своїми рішеннями відповідачем встановлено для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням відповідача, передбаченим Податковим кодексом України та суперечить вимогам статті 19 Конституції України.

При цьому, суд зазначає, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 27.01.2016р. № 21-5333а15.

Крім того, в силу абзацу "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, тому необхідно врахувати п. 198.2 ст. 198 Кодексу, яким встановлено дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Також, суд зазначає п. 198.3 ст. 198 Кодексу яким визначається податковий кредит звітного періоду і враховує, що згідно п. 198.6 ст. 198 Кодексу не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Сукупний аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ - дана обставина представником відповідача не оспорювалась.

Факт прийняття послуг підтверджується наявними актами виконаних робіт.

Враховуючи зазначене та досліджені господарські операції, суд прийшов до висновку, що за належних доказів ДПІ у Суворовському районі не мала підстав для винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення, оскільки надані позивачем документи до перевірки та суду відповідно до вимог п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, не мають жодних дефектів форми та змісту, а тому є юридично належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту зміни стану майна, зобов'язань і фінансових результатів і, відповідно, реальності проведення даних господарських операцій.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд погоджується із доводами позивача про те, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки - є безпідставними, оскільки фінансово-господарська діяльність суб'єкта господарювання відбувалась на законних підставах, що підтверджує дії платника податку в правовому полі. І тому виключення вищевказаних сум зі складу податкового кредиту, та відповідно визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість - є незаконними.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Приписами ч.3 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В свою чергу, рішенням Європейського суду з прав людини, по справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява №36985/97) встановлено, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика ЄСПЛ, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно національним законодавством, юридичну силу.

Принцип презумпція невинуватості є обов'язковим для будь - яких суб'єктів владних повноважень (справа "Аллене де Рібемон проти Франції").

Порушення цього принципу може відбуватися шляхом прийняття посадовою особою протиправних рішень.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № від 26.01.2016 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати ПДВ за основним платежем на суму 1 180 167, 00 грн. та за штрафними санкціями на суму 590 083, 50 грн.

Стягнути з державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «Північтранс» () суму судового збору за подання адміністративного позову за:

- платіжним дорученням № STR1396 від 18.02.2016 р. у сумі 26 553, 76 грн. (двадцять шість тисяч п'ятсот п'ятдесят три гривні 76 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

.