Справа № 809/4266/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 р. Справа № 876/2045/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.

представника позивача Козьменчука В.Я.,

представників відповідача Тимофійчука А.В.,Дмитрук Т.В.,Тимків І.В.,

представника третьої особи Марчука Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу освіти Косівської районної державної адміністрації на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року у справі за позовом Відділу освіти Косівської районної державної адміністрації до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області за участю третьої особи ПФ «Тепловик» про скасування окремого положення вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Відділ освіти Косівської РДА 02.11.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Верховинської об'єднаної державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області, за участю третьої особи на стороні позивача ПФ «Тепловик» про скасування окремого положення вимоги № 820-14/702 від 14.09.2015 року в частині усунення викладених у пункті 7 вимоги порушень п.1.3.Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України, затверджених наказом Державного комітету України з енергозбереження від 25.10.1999 року № 91, що полягає в зайвій оплаті суб'єктом господарювання за послуги по теплопостачанню на загальну суму 594303,41 грн. із яких: за 2013-2014 опалювальний період на суму 262800,35 грн. та за 2014-2015 опалювальний період на суму 331503,06 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Верховинська об'єднана державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області провела планову ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу освіти Косівської районної державної адміністрації за період з 01.08.2013 року по 30.04.2015 року, про що складено акт ревізії від 06.08.2015 року № 820-21/018. Ревізією виявлено порушення чинного законодавства, що призвело до витрат фінансових та матеріальних ресурсів на суму 1305,58 тис. грн., з яких в ході ревізії відшкодовано кошти в сумі 267,23 тис. грн. та порушень, що не призвели до витрат на загальну суму 648,04 тис. грн. з яких в ході ревізії усунуто 20,1 тис. грн.

На підставі акту ревізії від 06.08.2015 року № 820-21/018 та з метою повного усунення виявлених порушень Верховинською ОДФІ направлено позивачу відповідну вимогу від 14.09.2015 року № 820-14/702.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо оскарження окремого положення вимоги № 820-14/702 від 14.09.2015 року в частині усунення викладених в п. 7 вимоги порушень п. 1.3. Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України, затверджених наказом Державного комітету України з енергозбереження від 25.10.1999 року № 91, що полягає в зайвій оплаті суб'єктом господарювання за послуги по теплопостачанню на загальну суму 594303,41 грн. із яких: за 2013-2014 опалювальний період на суму 262800,35 грн. та за 2014-2015 опалювальний період на суму 331503,06 грн.

В даній вимозі, зокрема в п. 7 зазначено, що відділом освіти Косівської РДА в порушення умов п.4.6 укладених договорів суб'єктами господарювання не представлено затвердженні уповноваженими державними органами тарифи на теплову енергію, що передбачено ст.17 Закону України « Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV.

Проведеним співставленням кількості реалізованої у 2013-2015 роках 19 установам освіти суб'єктам господарювання теплової енергії відповідно до активів приймання послуг з визначеною кількістю теплової енергії відповідно до Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України, затверджених наказом державного комітету України з енергозбереження від 25.10.1999 року №91 встановлено завищення суб'єктам господарювання кількості реалізованої теплової енергії на 664,49615 Гкал., із яких: у 2013-2014 опалювальному періоді 6 установам освіти в кількості 338,17258 Гкал. та у 2014-2015 опалювальному періоді 8 установам освіти в кількості 326,32357 Гкал.

Внаслідок вище зазначеного, в порушення п. 1.3. Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України, затверджених наказом Державного комітету України з енергозбереження від 25.10.1999 року № 91, що полягає в зайвій оплаті суб'єктом господарювання за послуги по теплопостачанню на загальну суму 594303,41 грн. із яких: за 2013-2014 опалювальний період на суму 262800,35 грн. та за 2014-2015 опалювальний період на суму 331503,06 грн.

Як передбачено ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскільки, у справі, що розглядається, Відділ освіти Косівської РДА звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати пункт вимоги Інспекції, який вказує на виявлені збитки, та їхній розмір, що суперечить вищенаведеному законодавству, а тому в задоволенні позову відмовлено правомірно, адже збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такі правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року №21-40а14, №21-63а14, від 13 травня 2014 року № 21-89а14, який згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Косівської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року у справі 809/4266/15- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали виготовлено 24.05.2016 року