Справа № 248/4202/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ К/800/44367/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у зарахуванні до загального і пільгового стажу періоду відбування виправних робіт без позбавлення волі за місцем його роботи на шахті «Комуніст» виробничого об'єднання «Жовтеньвугілля» з 3 червня 1992 року по 7 лютого 1993 року; скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області від 3 травня 2013 року № 15 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язати відповідача зарахувати йому до загального і пільгового стажу період відбування ним виправних робіт без позбавлення волі за місцем роботи на шахті «Комуніст» виробничого об'єднання «Жовтеньвугілля» з 3 червня 1992 року по 7 лютого 1993 року.

Постановою Харцизького міського суду Донецької області від 17 червня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та відмови у зарахуванні до загального і пільгового стажу періоду відбування виправних робіт на шахті «Комуніст» виробничого об'єднання «Жовтеньвугілля» з 3 червня 1992 року по 7 лютого 1993 року. Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області від 3 травня 2013 року № 15 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов'язано відповідача зарахувати ОСОБА_4 до загального та пільгового стажу періоду відбування ним покарання у виді виправних робіт на шахті «Комуніст» виробничого об'єднання «Жовтеньвугілля» з 3 червня 1992 року по 7 лютого 1993 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року постанову Харцизького міського суду Донецької області від 17 червня 2013 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року та залишити в силі постанову Харцизького міського суду Донецької області від 17 червня 2013 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вироком Харцизького міського народного суду Донецької області від 7 квітня 1989 року ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 117 Кримінального кодексу України, до 5 років позбавлення волі.

Постановою Прилуцького міського народного суду Чернігівської області від 14 травня 1992 року невідбута частина покарання (1 рік 7 місяців 2 дні) замінена на виправні роботи на той же самий строк з відрахуванням 20% із заробітку на користь держави.

З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що він 3 червня 1992 року прийнятий на роботу в шахту «Комуніст» виробничого об'єднання «Жовтеньвугілля» в якості учня підземного гірничого з повним робочим днем у шахті. 23 липня 1992 року ОСОБА_4 переведено підземним гірничим 3 розряду з повним робочим днем в шахті.

В трудовій книжці позивача мається запис за № 5 про те, що час його роботи з 3 червня 1992 року по 7 лютого 1993 року не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.

Постановою Харцизького міського суду Донецької області від 8 лютого 1993 року ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання за вироком Харцизького міського народного суду Донецької області від 7 квітня 1989 року на підставі статті 13 Указу Президента України від 17 серпня 1992 року «Про амністію в разі річниці проголошення незалежності України».

25 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, проте рішенням відповідача від 3 травня 2013 року № 15 позивачеві в цьому відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу в підземних умовах. До загального та пільгового стажу не зараховано період з 3 червня 1992 року по 22 липня 1992 року в якості учня підземного гірника та з 23 липня 1992 року по 7 лютого 1993 року - підземного гірника на шахті «Комуніст» виробничого об'єднання «Жовтеньвугілля», оскільки в трудовій книжці ОСОБА_4 наявний запис про виключення вказаних періодів із загального стажу та відсутнє рішення суду про включення їх в пільговий і загальний стаж роботи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачено включення періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У період, який позивач просить зарахувати до загального і пільгового стажу, був чинний Виправно-трудовий кодекс України, статтею 103 якого встановлювалось, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювалися умови відбування покарання у виді виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

За змістом статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України (чинної на час відбування позивачем покарання у виді виправних робіт) питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Зазначене питання розглядається суддею щодо особи, яка відбула покарання в колонії-поселенні, за спільним клопотанням органу, що відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а щодо особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі, - за її клопотанням. До клопотання повинні бути додані копія вироку, довідка про відбуття покарання і характеристика відповідно адміністрації колонії-поселення або адміністрації та громадської організації підприємства, установи чи організації про роботу і поведінку особи в період відбування нею покарання.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм колегія суддів дійшла висновку, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі може бути включений в загальний трудовий (страховий) стаж лише при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування таких виправних робіт на підставі рішення суду за клопотанням особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі.

Виправно-трудовий кодекс Української РСР втратив чинність з 1 січня 2004 року у зв'язку з набранням законної сили Кримінально-виконавчим кодексом України, а стаття 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України виключена з 28 січня 2005 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 20 січня 2005 року № 2377-IV.

У відповідності до частини 2 статті 3 Кримінально-виконавчого кодексу України порядок і умови виконання і відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ні ОСОБА_4, ні адміністрація підприємства, де він відбував покарання у виді виправних робіт з 3 червня 1992 року по 1 лютого 1993 року, із відповідною заявою до суду не зверталися, рішення щодо зарахування йому часу відбування покарання у виді виправних робіт до загального трудового стажу судом не приймалось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з того, що законодавством не передбачене самостійне, тобто без рішення суду, включення пенсійним органом часу відбуття покарання у виді виправних робіт у період до 1 січня 2004 року до загального трудового стажу.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Харцизьку Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.