Справа № 814/571/16
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

24 травня 2016 року Справа № 814/571/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, Миколаїв, 54056

доВідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаєві, вул. Чигрина, 3, Миколаїв, 54020
прозобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві (далі по тексту також - Фонд, відповідач) із позовом, в якому просить зобовязати відповідача вчинити дії по виконанню індивідуальної програми реабілітації інваліда від 25.02.2015 р. № 452 в повному обсязі, а саме: придбати йому аудіоплеєр та електронну записну книжку.

Відповідач позов не визнав, вказавши на відсутність аудіоплеєру та електронної книжки в переліку технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються потерпілі внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, зважаючи на таке:

Позивач є інвалідом І групи по зору внаслідок нещасного випадку на виробництві. Згідно довідки МСЕК від 05.09.2001 р. № 000134 йому встановлено 90% втрати працездатності.

25.02.2015 р. кардіо-офтальмологічною МСЕК позивачу видано індивідуальну програму реабілітації інваліда № 452 (далі індивідуальна програма), в якій передбачено необхідність забезпечення позивача аудіоплеєром та електронною записною книжкою. На численні звернення позивача до Фонду з приводу забезпечення його передбаченими індивідуальною програмою пристроями відповідач свого обовязку не виконав.

Досліджуючи обставини, з якими закон пов'язує наявність або відсутність у Фонду обовязку забезпечити позивача спеціальними пристроями, суд виходить з такого.

За визначенням постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 р. № 757 індивідуальна програма реабілітації інваліда є комплексом оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда.

Згідно п. 6 згаданої постанови індивідуальна програма складається за формою, затвердженою в установленому порядку МОЗ за погодженням з Мінпраці, МОН і Мінсім'ямолодьспортом, та на підставі відомостей акта огляду МСЕК або медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років. Крім того, індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 р. № 1686.

Частинами 2-4 ст. 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" встановлено, що обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації інваліда, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації інвалідів.

Індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Індивідуальна програма реабілітації має для інваліда, дитини-інваліда рекомендаційний характер. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених його індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Інвалід (законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда) бере участь у виборі конкретних технічних та інших засобів реабілітації, виробів медичного призначення, реабілітаційних послуг і санаторно-курортного лікування тощо в межах його індивідуальної програми реабілітації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм безоплатного забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації (протезними виробами, уключаючи протезно-ортопедичні вироби, ортопедичне взуття і спеціальний одяг, засобами пересування, спеціальними засобами для самообслуговування, особистого догляду, орієнтування, спілкування та обміну інформацією) потерпілих унаслідок нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань (далі - потерпілі) визначає Положення про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації потерпілих унаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затверджене постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.03.2008 р. № 23.

У п. 1.4 Положення вказано, що потерпілі забезпечуються технічними та іншими засобами реабілітації за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Необхідність у забезпеченні потерпілих технічними та іншими засобами реабілітації визначають медико-соціальні експертні комісії (далі - МСЕК) з розробленням індивідуальної програми реабілітації на підставі висновку ЛКК закладу охорони здоров'я (п. 1.5).

Фінансування витрат, пов'язаних із виготовленням, поставкою і ремонтом технічних та інших засобів реабілітації, їх післягарантійним ремонтом, здійснюється виконавчою дирекцією Фонду та її робочими органами шляхом відшкодування цих витрат підприємствам, які їх виготовляють, поставляють і ремонтують, згідно з укладеними договорами (п. 2.1).

Перелік технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються потерпілі внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання передбачено п. 7 Положення. Серед вказаного переліку аудіоплеєр та електронна записна книжка відсутні.

У додатку 4 Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8.12.2006 р. № 1686 до переліку послуг, що надаються інвалідам з ураженням органів зору серед спеціальних засобів для орієнтування, спілкування та обміну інформацією включено аудіоплеєри з мовним озвученням кнопок і меню.

Можливість забезпечення інвалідів електронними записними книжками з брайлівським і мовним виводом передбачена Формою індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.10.2007 р. № 623.

Таким чином, можна дійти висновку, що потреба позивача в таких спеціальних засобах як аудіоплеєр та електронна записна книжка зафіксована в індивідуальній програмі від 25.02.2015 р. № 452, виданій кардіо-офтальмологічною МСЕК з урахуванням фізичного стану і потреб позивача.

Суд погоджується з позицією відповідача, що в Переліку технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються потерпілі внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання такі засоби як аудіоплеєр та електронна записна книжка відсутні. Однак, надання інвалідам з ураженням органів зору аудіоплеєрів з мовним озвученням кнопок і меню передбачено Державною типовою програмою реабілітації інвалідів, а надання електронних записних книжок з брайлівським і мовним виводом передбачено Формою індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Суд звертає увагу відповідача на ст. 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", якою передбачено, що обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації інваліда, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації інвалідів. Оскільки Державною типовою програмою реабілітації інвалідів передбачено надання інвалідам з ураженням органів зору аудіоплеєрів, то індивідуальна програма не може не містити цього пункту.

Щодо відсутності в Державній типовій програмі реабілітації інвалідів пункту про електронні записні книжки, суд виходить з положень ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", згідно якої діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає, у тому числі, у забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідів.

Соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Статтею 28 Конвенції про права інвалідів, ратифікованої Україною 16.12.2009 р., передбачено, що держави-учасниці визнають право інвалідів на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й уживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення інвалідам рівного доступу до отримання чистої води та із забезпечення доступу до належних і недорогих послуг, пристроїв та іншої допомоги для задоволення потреб, пов'язаних з інвалідністю.

З огляду на задекларовані гарантії прав інвалідів, навіть за відсутності пункту про забезпечення електронними записними книжками в Державній типовій програмі реабілітації інвалідів, зазначення його в індивідуальній програмі реабілітації, що прийнята уповноваженим органом на підставі затвердженої форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, якою передбачено можливість забезпечення інваліда по зору електронною записною книжкою брайлівським і мовним виводом, покладає на державу в особі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України обовязок забезпечити нею позивача.

Крім того, суд звертає увагу на ст. 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", згідно якої інвалід має право відмовитися від будь-якого виду реабілітаційних заходів. Оскільки позивач не тільки не відмовився від надання йому аудіоплеєру та електронної записної книжки, а й неодноразово звертався до Фонду з заявами про їх надання, суд вважає доведеним обовязок відповідача забезпечити позивача у повному обсязі спеціальними засобами, передбаченими індивідуальною програмою від 25.02.2015 р. № 452.

Враховуючи численність нормативно-правових актів, які регулюють питання забезпечення інвалідів засобами реабілітації, та їх невідповідність один одному, суд виходить з завдань адміністративного судочинства і тлумачить норми на користь позивача.

Вищенаведене в сукупності є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11,70,71,86,159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаєві виконати Індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 № 452 від 25.02.2015 шляхом забезпечення аудіоплеєром та електронною записною книжкою.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний