Справа № 755/21495/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 травня 2016 року м. Київ К/800/12090/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Смокович М.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, за участі третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання частково протиправним розпорядження суб'єкта владних повноважень щодо призначення пенсії та зобов'язання витини певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, за участі третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив визнати частково протиправним розпорядження № 862686 від 11 серпня 2015 року Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва щодо призначення пенсії позивачу та зобов'язати відповідача поновити призначені раніше індексацію у розмірі 179,36 грн., осучаснення по ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 196,57 грн. та додаткову пенсію, починаючи з 19 березня 2014 року, а також нарахувати та виплатити заборгованість по постановах суду в повному обсязі.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 травня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, за участі третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання частково протиправним розпорядження суб'єкта владних повноважень щодо призначення пенсії та зобов'язання витини певні дії, на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувсь до суду із заявою стосовно повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України, посилаючись на положення пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", у відповідності до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

В силу пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми дії судді не є суто процесуальними, перелік яких міститься у інших пунктах частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" та частини п'ятої 214 КАС України, оскільки потребують оцінки обґрунтованості доводів касаційної скарги порівняно з висновками судів у судових рішеннях.

Крім цього, за загальним змістом частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повертається у випадку, коли відбулись процесуальні наслідки, які не залежать та не потребують розгляду справи по суті та оцінки обставин справи і наданих сторонами доказів.

З огляду на наведене, вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не можуть бути застосовані у разі відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-138цс14).

Слід зауважити, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28 листопада 1999 року наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року).

Так, відмовляючи у відкритті касаційного провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, суддя-доповідач надав оцінку доводам касаційної скарги, порівняв їх з висновками судів, викладеними в судових рішеннях та вирішив питання стосовно необхідності перевірки висновків судів на підставі матеріалів справи.

Вищевказана правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 09 грудня 2014 року, від 16 червня 2015 року та від 29 березня 2016 року (справи за № 21-532а14, № 21-619а14 та № 21-3893а15 відповідно).

Разом з цим, слід зазначити, що подібна правова позиція також висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 21-1884а15), в якій вказано, що суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, фактично надавши оцінку доводам касаційної скарги, погодився з висновком суду апеляційної інстанції та залишив без змін судове рішення.

За такого правового врегулювання, вирішуючи клопотання про повернення коштів по сплаті судового збору за даною касаційною скаргою, суддя, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка полягає у поверненні суми судового збору у разі якщо справа не розглядається по суті та судом не здійснювалась перевірка доводів касаційної скарги, дійшов висновок про відмову у задоволенні такого клопотання.

Керуючись статтями 87, 98, 210, 231 КАС України,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого

адміністративного суду України М. І. Смокович