Справа № 802/672/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2016 р. Справа № 802/672/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: Публічного акціонерного товариства "Вінниччина"

про: стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд, позивач) з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства "Вінниччина" (далі - ПАТ "Вінниччина", відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 22350,00 грн. та пені у сумі 335,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україна" відповідач у 2015 звітному році не забезпечив виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи, у зв'язку з чим зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи, зазначивши, що товариством створено робоче місце для працевлаштування інваліда, про що повідомлено районний центр зайнятості. Однак дане місце на протязі 2015 року залишилося незайнятим у звязку з відсутністю працівників - інвалідів, які б виявили бажання працевлаштуватися. Таким чином вважає, що відповідачем вжито всіх заходів для того, щоб не допустити вчинення господарського правопорушення, а тому просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 12.02.2016 року ПАТ "Вінниччина" подало до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою № 10-ПІ, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників становить 20 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб. Крім того, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", також самостійно розрахована відповідачем та становить 1 особа (а. с. 5).

Оскільки відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи, як наслідок, на переконання позивача, повинен сплатити суму адміністративно-господарських санкції у розмірі середньомісячної заробітної плати штатного працівника на підприємстві за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом у розмірі - 22350,00 грн. Крім того, за порушення термінів сплати зазначених санкцій ПАТ "Вінниччина" зобов'язане сплатити пеню у розмірі 335,25 грн., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій, тобто з 16.04.2016 по 10.05.2016 (день звернення до суду з цим позовом).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Водночас статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб - в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно діючих положень Наказу № 316 звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Так, судом встановлено, що ПАТ "Вінниччина" перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю. Згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми № 10-ПІ у відповідача в 2015 році середньооблікова чисельність штатних працівників становила 20 осіб, серед яких за даними звіту немає працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Отже, відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що відповідач - ПАТ "Вінниччина" на протязі 2015 року щомісячно (починаючи з 05.01.2015 року) подавав до Барського районного центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН, копії яких наявні у матеріалах справи. Згідно даних звітів товариством створено одне робоче місце для працевлаштування інваліда за посадою: робітник з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва з визначеним розміром заробітної плати 1500 грн.

Вказані обставини також підтверджуються листом Барського районного центру зайнятості №04-18/617 від 28.03.2016 року. Крім того, як слідує із змісту даного листа, районним центром зайнятості в 2015 році не направлялись безробітні на роботу до ПАТ "Вінниччина" по причині відсутності осіб, які мають статус інваліда за місцем розташування товариства. Більше того, в 2015 році відповідач приймав участь в одному семінарі з роботодавцями, де висвітлювалося питання стану та порядку працевлаштування пошукачів роботи, які мають інвалідність. Представники ПАТ "Вінниччина" також були учасниками засідання Круглого столу за участі фахівців служби зайнятості, соціальний партнерів, роботодавців, управлінь соціального захисту населення Барської РДА, де розглядались питання поліпшення сприяння зайнятості осіб з інвалідністю. При цьому жодних відмов відповідача у працевлаштуванні інвалідів з числа безробітних не було (а.с. 8).

За наведеного вище суд вважає, що відповідачем повністю виконано вимоги чинного законодавства щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості, при цьому ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарських правопорушень. Зокрема, на протязі 2015 року, починаючи з січня місяця, відповідач відкрив вакансію для працевлаштування інвалідів, про що повідомив Барський центр зайнятості шляхом подання звіту форми № 3-ПН, та підтверджував цю вакансію до кінця року - по 31 грудня 2015 року, на яку інвалід працевлаштований не був з причин, які не залежали від відповідача.

У свою чергу позивач, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача санкцій, помилково не врахував, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обовязку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та відомості про вжиття ним усіх можливих для цього заходів по інформуванню органів державної влади з питань праці та соціальної політики щодо направлення для працевлаштування інваліда на створене робоче місце, суд приходить до переконання, що ПАТ "Вінниччина" здійснило усі належні заходи для недопущення вчинення ним господарського правопорушення. Залишення на підприємстві вакантним робочого місця для працевлаштування інваліда через відсутність осіб-інвалідів, які б виявили бажання працевлаштуватися не може ставитися в провину відповідачу.

Таким чином в контексті даної спірної ситуації не вбачається вини відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, як наслідок, в діях останнього і відсутній склад правопорушення, повязаного із невиконанням нормативу робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31 січня 2011 року, яка згідно ст. 244-2 КАС України є обовязковою для врахування усіма судами загальної юрисдикції при застосування подібних норм права.

Враховуючи вище викладене, підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в сумі 22350 грн. відносно відповідача відсутні. Як наслідок відсутні також підстави і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій в розмірі 335,25 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович