Справа № 333/8235/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ К/800/32035/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення комісії з суперечливих питань при призначенні та виплаті пенсії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя від 17 вересня 2014 року №40 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком інваліда з дитинства та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком інваліда з дитинства, починаючи з 8 вересня 2014 року.

В обґрунтування позову зазначала, що має доньку - ОСОБА_5 1990 року народження, яка відповідно до медичного висновку від 10 вересня 1999 року №64 є інвалідом дитинства. 27 липня 2014 року досягла 50-річного віку та має повних 24 роки загального трудового стажу, згідно зі статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на призначення дострокової пенсії за віком як особа, що має на вихованні інваліда з дитинства. Проте, у відповідь на її звернення від 8 вересня 2014 року до органу Пенсійного фонду отримала витяг з протоколу засідання комісії з суперечливих питань від 17 вересня 2014 року №40, згідно з яким у призначенні дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства їй відмовлено.

На думку позивача, таке рішення відповідача є незаконним та таким. що підлягає скасуванню.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з медичним висновком на дитину-підлітка з дитинства віком до 16 років №64 від 10 вересня 1999 року донька позивача визнана хворою з діагнозом: «Уроджений диспластичний прогресуючий сколіоз III ступеню з порушенням опору та руху».

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії АД від 16 жовтня 2008 року №104829 ОСОБА_5 встановлена друга група інвалідності узв'язку з тим, що остання є інвалідом дитинства. Випискою із акту МСЕК від 26 жовтня 2010 року серії АД №146355 підтверджена друга група інвалідності доньці позивача. За довідкою до акту огляду МСЕК від 3 грудня 2012 року серії 10 ААБ №493072 ОСОБА_5 встановлена третя група інвалідності безстроково з підстави: інвалідність з дитинства.

Як встановлено судом та підтверджується інформацією головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» ОСОБА_6 (лист від 25 квітня 2014 року №440/02-8) згідно з записами в амбулаторній картці ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2, вперше діагноз «Сколіотична хвороба. Вроджений Б-подібний диспластичний прогресуючий сколіоз грудного та поперекового відділів хребта ІІ-ІІІ ступеню з порушенням опори та руху хребта», було встановлено 2 квітня 1998 року ортопедом поліклінічного відділення КУ «Міська лікарня №9». До 1998 року відсутні записи в амбулаторній картці та документи, які засвідчують обстеження або звернення до лікарів з приводу сколіотичної хвороби.

8 вересня 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

Факт досягнення позивачем 50-річного віку 27 липня 2014 року, тобто на час звернення із заявою про призначення пенсії до відповідача, та наявність у неї стажу роботи не менше 15 років Управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя не спростовуються.

У відповідь на звернення позивача відповідач надав витяг з протоколу засідання комісії з суперечливих питань від 17 вересня 2014 року №40, згідно з яким у призначенні дострокової пенсії позивачу за віком як матері інваліда з дитинства відмовлено з посиланням на статтю 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.3 розділу 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відмовлено, оскільки ОСОБА_5 визнано інвалідом з дитинства у 8-ми річному віці.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Пунктом 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Як встановлено судом, медичний висновок вперше на дитину-інваліда з дитинства позивачу було видано 10 вересня 1999 року, а перші медичні документи, які свідчать про встановлення ОСОБА_5 сколіотичної хвороби датуються 2 квітня 1998 року, тобто вже після визначеного вищевказаними нормами Закону віку.

З урахуванням викладеного, суди першої та апеляційної інстанцій правильно вважають, що відмова Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя позивачу у призначенні пенсії на підставі статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» законна та правомірна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі №21-133а14 та від 2 грудня 2014р. у справі №21-534а14.

Суди першої та апеляційної інстанцій об'єктивно, повно, всебічно дослідили обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосували до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, а тому суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про задоволення адміністративного позову.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді