Справа № 802/879/15-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ К/800/48493/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року

у справі № 802/879/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України,

третя особа: ОСОБА_3,

про визнання протиправним та скасування припису,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис № 1 від 28 листопада 2014 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, невстановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що у відповідача були відсутні правові підстави для видання спірного припису, оскільки на думку позивача, ним проводились не будівельні роботи, а укріплення фундаменту від подальшого руйнування, відсутні відомості щодо належності земельної ділянки, на якій розташовуй фундамент, третій особі. Також вказує, що не встановлено факту самочинного будівництва та відхилення від проекту.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач, вважає касаційну скаргу необґрунтованою, тому просить залишити її без задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що на підставі звернення гр. ОСОБА_3 від 07 жовтня 2014 року, керуючись п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 (далі - Порядок № 553), Департаментом ДАБІ у Вінницькій області 28 листопада 2014 року здійснено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства.

За результатами перевірки, які оформлені Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 222-ПП від 28 листопада 2014 року, встановлено, що гр. ОСОБА_2 самовільно без розроблення та затвердження в установленому порядку проектної документації, без отримання будівельного паспорта та без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт влітку 2014 року побудувала фундамент розмірами 5,0 x 6,0 метрів для будівництва житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1, власником якої є гр. ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на земельну ділянку, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (далі - Порядок № 466).

З метою усунення виявлених порушень Департаментом ДАБІ у Вінницькій області видано припис № 1 від 28 листопада 2014 року, яким вимагалоcь негайно зупинити виконання будівельних робіт та демонтувати фундамент, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в с. Камяногірка Жмеринського району Вінницької області у термін до 30 січня 2015 року.

Непогоджуючись з таким приписом відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом про його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з законності спірного припису, оскільки позивач не звільнений від обов'язку отримати дозвільні документи на виконання будівельних робіт та мати проектну документацію, відсутність чого і стало підставою для видання спірного припису.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів та зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку № 466 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

За відсутності доказів, які б спростовували виконання позивачем саме будівельних робіт, суди дійшли вірного висновку, що роботи з будівництва (укріплення) фундаменту є будівельними роботами.

Наявний в матеріалах справи Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій від 11 серпня 2015 року вказані обставини не спростовує, разом з тим і не підтверджує виконання позивачем будівельних робіт. В той же час факт виконання будівельних робіт встановлено актом перевірки № 222-ПП від 28 листопада 2014 року.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування;

2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що здійснення будівельних робіт можливе тільки після того як наступила одна із обставин, передбачених цитованою статтею закону. Вказана норма не містить будь-яких винятків з наведеного правила. Тому суди правильно вказали, що позивач не звільнений обов'язку отримати необхідні дозвільні документи для проведення будівельних робіт, в тому числі й робіт, що стосуються реконструкції фундаменту.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

З урахуванням наведених повноважень посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю, відповідачем правомірно видано спірний припис в частині негайного зупинення будівельних робіт.

Щодо зазначення в спірному припису обов'язку демонтувати фундамент, слід вказати наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З наведеної норми вбачається, що для визнання об'єкта будівництва самочинним достатньо однієї з умов, передбачених вказаною нормою. Як встановлено перевіркою, позивачем виконувались будівельні роботи без розроблення та затвердження в установленому порядку проектної документації, без отримання будівельного паспорта та без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є достатньою підставою вважати таке будівництво самочинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Наведені норми кореспондують з повноваженнями посадових осіб інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю, мають право, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи (п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Зі змісту наведених норм вбачається, що передумовою звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про припинення будівельних робіт та знесення самочинного будівництва, є видання таким органом відповідного припису. І тільки в разі його невиконання, орган державного архітектурно-будівельного контролю має підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми права в поєднанні з фактичними обставинами справи дозволяють дійти висновку про законність спірного припису відповідача та відсутності підстав для його скасування.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: