Справа № 815/933/16
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/933/16

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Крусяна А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Макогон С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальності "Креола інвест" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року про закриття провадження по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальності "Креола інвест" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандарт Банк» про визнання протиправним та скасування рішення від 30.11.2015р. №2-ТА про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності,

В С Т А Н О В И Л А :

03.03.2016р. товариство з обмеженою відповідальності "Креола інвест" звернулось з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Юніон Стандарт Банк", в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 30.11.2015р. " 2-ТА щодо визнання договорів оперативного лізингу від 18.09.2015р., за умовами якого ПАТ "Юніон Стандарт Банк" передав платне користування позивача два автомобілі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем не враховані положення ст.627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента, визначенні умов договору, а також не взяті до уваги факти відсутності доказів нікчемності договорів оперативного лізингу від 18.09.2015р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016р. провадження по справі закрито з підстав неналежності розгляду даного спору судами адміністративної юрисдикції.

Позивач, не погодившись із вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу,

в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У частині другій статті 2 КАС України зазначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. До змісту владної управлінської функції відноситься діяльність уповноваженого суб'єкта, що спрямована на виконання законодавства і безпосередньо не пов'язана зі здійсненням правосуддя чи прийняттям законів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією

із сторін суб'єкта владних повноважень. Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, яким також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (ч.1 ст.1 Закону).

Частиною 1 ст.3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно ч.2 ст.38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина 10 цієї ж статті передбачає, що усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, судова колегія вказує на наявність у відповідача ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.3 КАС України. При цьому предметом спору є рішення, прийняте відповідачем на виконання наданих законодавством та делегованих повноважень.

Відтак, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України

Суд першої інстанції, приходячи до протилежного висновку, керувався висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.02.2016р. по справі № 826/2043/15, який зводиться до того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Судова колегія, керуючись ч.1 ст.244-2 КАС України, вважає за можливе відступити від зазначеної позиції Верховного Суду України у цій справі з мотивів, викладених вище, та додатково зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування.

Пункт 10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права позивача підлягають захисту в порядку, передбаченому ст.54 Закону № 4452-VI з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституцій України.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або його уповноваженої особи є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю, як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні функції. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через оскарження відповідного рішення, прийнятого суб'єктом владних управлінських функцій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Враховуючи помилковість позиції суду першої інстанції щодо відсутності у переданому на вирішення суду спору ознак справи адміністративної юрисдикції, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195,196,199,204,205,206,211 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальності "Креола інвест" - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року про закриття провадження по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальності "Креола інвест" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандарт Банк» про визнання протиправним та скасування рішення від 30.11.2015р. №2-ТА про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, в самостійному порядку оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян