Справа № 2а-9425/12/2670
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2012-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2012 року № 2а-9425/12/2670

В приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Хрещатик, 10,

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого Бояринцевої М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом 1) ОСОБА_1,

2) ОСОБА_2

до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта»

про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання протиправною та незаконною відмову Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо передачі у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 та про зобовязання Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію передати у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 13 липня 2012 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 31 липня 2012 року.

В судовому засіданні 31 липня 2012 року представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи підтримала позицію позивачів та надала додаткові пояснення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, заперечень по суті заявлених позовних вимог суду не надав, про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Пункт перший статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання 31 липня 2012 року, суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні та на основі наявних матеріалів справи.

Під час письмового провадження у справі відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про заміну первісного відповідача на належного відповідача Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, проте враховуючи, що статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України встановлена необхідність згоди позивача на заміну первинного відповідача належним відповідачем, а суд вже перейшов до письмового провадження у справі, вирішити подане клопотання не є можливим.

Разом з тим, суд зазначає, що Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації є уповноваженим органом Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, а тому доводи відносно того, що Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація є неналежним відповідачем, судом до уваги не приймаються.

В обґрунтування наведених вимог позивачі посилаються на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»та зазначають, що Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією неправомірно відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватизації квартири, оскільки нормами чинного законодавства не встановлена така підстава для відмови у приватизації, як те, що квартира не передана до комунальної власності району.

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що квартира АДРЕСА_1 1 липня 1998 року передана в користування ОСОБА_1 та 14 травня 2001 року на підставі розпорядження № 404 Державної адміністрації у Мінському районі м. Києва вказану квартиру виключено з числа службових та відкрито особовий рахунок на ОСОБА_1

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

24 квітня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій просили скерувати документи необхідні для приватизації житла за адресою: АДРЕСА_3 в орган приватизації Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації для опрацювання та вирішення питання відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

До заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додали:

1. заяву на приватизацію квартири,

2. довідку про склад сімї та займані приміщення,

3. викопіювання із поверхового плану,

4. копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1,

5. копії довідок платника податків ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Листом від 10 травня 2012 року № К-877 Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила ОСОБА_1, що за даними відділу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації квартира АДРЕСА_4 на інших громадян у 1996 році. Також у вказаному листі зазначено, що відсутні відповідні документи, що підтверджують перехід вказаної квартири до комунальної власності району та не має даних щодо відсутності державної реєстрації права власності за юридичною або фізичною особою, а тому Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація не має законних підстав задовольнити прохання щодо здійснення приватизації квартири АДРЕСА_5.

28 травня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій просили на підставі додатково наданих документів доопрацювати їх питання щодо приватизації квартири АДРЕСА_5.

До заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додали:

1. нотаріально посвідчену копію договору дарування від 9 квітня 1998 року квартири АДРЕСА_5,

2. належним чином посвідчену копію довідки з Головного управління статистики у м. Києві від 26 вересня 2006 року,

3. належним чином завірену копію наказу Київського міського підприємства поштового звязку «Київпошта»від 15 грудня 1998 року № 478 про реорганізацію МППЗ «Київпошта»,

4. належним чином завірений лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна від 3 березня 2009 року № 9600,

5. копію листа Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 травня 2012 року за № К-877.

Листом від 25 червня 2012 року за № К-877/1 Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила ОСОБА_1, що Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація не має законних підстав задовольнити прохання щодо здійснення приватизації квартири АДРЕСА_5, оскільки з наданих копій документів вбачається, що квартира знаходиться на праві власності за Київським міським підприємством поштового звязку «Київпошта»на підставі договору дарування від 9 квітня 1998 року та не існує підтвердження того, що зазначена квартира переведена до комунальної власності району.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до Закону України від 19.06.1992 № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду»(із змінами та доповненнями, далі Закон № 2482-ХІІ) метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (стаття 1 Закону № 2482-ХІІ).

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1 Закону № 2482-ХІІ).

Згідно статті 2 Закону № 2482-ХІІ до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Частиною девятою статті 8 Закону № 2482-ХІІ встановлено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 квітня 1998 року між ОСОБА_4 та Київським міським підприємством поштового звязку «Київпошта»обєднання поштового звязку «Укрпошта»укладено договір дарування квартири АДРЕСА_6.

21 квітня 1998 року Київським міським підприємством поштового звязку «Київпошта»Українського обєднання поштового звязку «Укрпошта»видано наказ № 152 «Про прийняття на баланс квартири і надання її листоноші ОСОБА_1В.», яким, зокрема:

1. зобовязано головного бухгалтера прийняти на баланс МППЗ «Київпошта»двокімнатну квартиру АДРЕСА_7, передану по договору дарування від 9 квітня 1998 року;

2. інженера зобовязано направити лист Державній адміністрації Мінського району м. Києва про визнання цієї квартири службовою і закріплення її за МППЗ «Київпошта»з подальшим наданням сімї листоноші ОСОБА_1, підготувати необхідні документи на засідання житлової комісії Старокиївської державної адміністрації для надання службової квартири листоноші Київ-1 ОСОБА_1 та заключити з ОСОБА_1 договір про оренду службової квартири АДРЕСА_7.

У вказаному наказі зазначено, що листоноші дільниці обробки, сортування та доставки поштових відправлень та періодичної преси Київ-1 ОСОБА_1 згідно рішення Державної адміністрації Старокиївського району м. Києва від 2 серпня 1993 року № 430 надано однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_8, житлова площа якої становить 15,2 кв.м. Також в наказі зазначено, що взамін однокімнатної службової квартири громадянином ОСОБА_4 передана МППЗ «Київпошта»по договору дарування від 9 квітня 1998 року двохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_7 для листоноші ОСОБА_1, яка проживала в однокімнатній службовій квартирі АДРЕСА_8.

Розпорядженням голови Державної адміністрації у Мінському районі м. Києва від 25 травня 1998 року № 562 двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 включено до числа службових квартир Київського міського підприємства поштового звязку «Київпошта».

1 липня 1998 року Старокиївською районною в м. Києві державною адміністрацією видано ОСОБА_1 ордер № 001513 на право заняття службового житлового приміщення. Згідно вказаного ордеру право заняття квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2.

Розпорядженням Державної адміністрації у Мінському районі м. Києва від 14 травня 2001 року № 404 окрему двокімнатну квартиру № 39 жилою площею 26,20 кв.м. по вул. Мате Залки, 4-б виключено з числа службових та закріплено її за ОСОБА_1 та відкрито особовий рахунок.

Згідно листа Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна»від 3 березня 2009 року № 9600, квартира АДРЕСА_10 на праві власності зареєстрована за Київським міським підприємством поштового звязку «Київпошта»на підставі договору дарування, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 9 квітня 1998 року, реєстраційний № 4-952.

Згідно наказу Київського міського підприємства поштового звязку «Київпошта»від 15 грудня 1998 року № 478, відповідно до наказів УДППЗ «Укрпошта»від 24.06.1998 № 202 «Про реорганізацію державних підприємств поштового звязку»та від 02.11.1998 № 370 «Про реорганізацію державних підприємств поштового звязку»Київське міське підприємство поштового звязку «Київпошта»Українського обєднання поштового звязку «Укрпошта»з 2 січня 1999 року реорганізовано в Київську міську дирекцію Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта»шляхом його приєднання до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Наказом Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта»від 2 листопада 1998 року № 370 затверджені Положення про Київську міську дирекцію, Південний та Північний вузли звязку, Лівобережний поштамт та виробничий комплекс «Контакт».

Отже, як встановлено під час розгляду справи, квартира АДРЕСА_11, яку мають намір приватизувати позивачі, перебуває у власності Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта».

З огляду на встановлене та враховуючи, що квартира АДРЕСА_10 не знаходиться в комунальній власності та не знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державного підприємства, а перебуває у його власності, суд приходить до висновку про правомірність висновків Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо неможливості приватизації квартири АДРЕСА_10, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та незаконною відмову Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо передачі у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1, судом визнаються необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд зазначає про наступне.

Під час розгляду справи представник третьої особи зазначила, що Київська міська дирекція Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта»не заперечує проти приватизації позивачами квартири АДРЕСА_10. Проте, враховуючи, що вказана квартира знаходиться у Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта»на праві власності, третя особа позбавлена можливості передати вказану квартиру у комунальну власність з подальшою приватизацією цієї квартири позивачами.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що договір дарування був укладений між ОСОБА_4 та Київським міським підприємством поштового звязку «Київпошта»обєднання поштового звязку «Укрпошта»саме з метою передачі квартири АДРЕСА_6 у користування ОСОБА_1

При цьому, суд зазначає, що в практиці Європейського суду з прав людини (наприклад, справа «ОСОБА_5 Девелопмент та інші проти Ірландії»(Pine Valley Development Ltd and Others vs. Ireland, № 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року), «Стретч проти Обєднаного Королівства»(Stretch vs. United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24 червня 2003 року), «Федоренко проти України»(Fedorenko vs. Ukraine, № 25921/02, рішення від 1 червня 2006 року) концепція власності трактується досить широко та має на увазі, зокрема, рухоме та нерухоме майно, акції та інші цінні папери, патенти, право на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, ліцензії на проведення діяльності, економічні інтереси, повязані з веденням бізнесу, право продовження оренди нерухомості, доменні імена, право на податкові кредити, правомірні очікування настання певних обставин.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає правомірне очікування настання певних обставин.

Відповідно до частини першої статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Разом з тим, суд зазначає, що майнові відносини є суспільними відносинами, які виникають з приводу приналежності (присвоєння) або використання різного роду матеріальних благ, які визнаються речами, роботами, послугами.

У зв'язку з цим майнові цивільні відносини опосередковують відносини присвоєння (володіння, власності), обігу (еквівалентного чи безеквівалентного), їх передумов (організаційні відносини), відшкодування шкоди, інші майнові відносини між юридично рівними суб'єктами.

Юридична рівність учасників передбачає їх виступ як приватних осіб, самостійних в реалізації власних приватних прав, де відсутні відносини влади і підпорядкування щодо один одного.

Автономія волі приватних осіб полягає у вільному розсуді щодо того, чи вступати їм в майновий оборот, з яким саме контрагентом і на яких умовах.

Майнова самостійність учасників цих відносин полягає в тому, що такі учасники є власниками свого майна і в цій якості присвоюють отриманий доход і несуть ризик можливих збитків.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів

Так, у пункті першому частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права.

При цьому, суд зазначає, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися, зокрема, щодо визнання права власності чи інших речових прав на певне майно (стаття 392 Цивільного кодексу України). Зазначений спосіб захисту за загальним правилом не пов'язаний з безпосереднім порушенням права особи.

Як встановлено під час розгляду справи, правовідносини щодо користування квартирою № 39 в будинку № 4-б по вул. Мате Залки в м. Києві виникли між позивачами та третьою особою - Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта», а тому питання щодо передачі у власність вказаної квартири може бути вирішено в порядку, встановленим Цивільним процесуальним кодексом України, а тому позовні вимоги в частині зобовязання Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію передати у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 О.В. та ОСОБА_2 також визнаються судом необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева