Справа № 806/5124/15
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"24" травня 2016 р. Справа № 806/5124/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" березня 2016 р. у справі за позовом Державної міграційної служба України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за участю третьої особи - Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, в листопаді 2015 року Державна міграційна служба України звернулася до суду з позовом про:

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. про стягнення виконавчого збору від 16.10.2015 №47930397;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. про накладення штрафу від 16.10.2015 №47930397.

У січні 2016 року Державна міграційна служба України звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про:

- поновлення строку звернення до Житомирського окружного адміністративного суду із даним позовом;

- визнання протиправними та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. від 04.11.2015 ВП №47930397 про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2016р. відмовлено в задоволенні позову Державної міграційної служба України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Державна міграційна служба України звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду від 02.03.2016р. скасувати та прийняти нове рішення про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця від 16.10.2015р. та від 04.11.2016р. про стягнення виконавчого збору про накладення штрафу , про закінчення виконавчого провадження. На думку скаржника, державний виконавець не використав надані йому права , передбачені ст.6 Закону України "Про виконавче провадження". В скарзі позивач також посилається на те, що для повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнятого на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, територіальний орган ДМС має потребу у додатковому часі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

22.06.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47930397 на виконання виконавчого листа №935/15 від 09.06.2015, виданого Житомирським окружним адміністративним судом у справі №806/1123/15, яким зобов"язано Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_4, громадянки Російської Федерації, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказаною постановою, боржнику надано 7-денний строк з дня винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження, для добровільного виконання рішення суду. ( а.с.100, т.1).

Листом від 03.07.2015 начальник Управління правового забезпечення ДМС України повідомив державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що ними подано заяву до Житомирського окружного адміністративного суду про роз"яснення постанови у справі 806/1123/15 на підставі якої видано виконавчий лист. (а.с.26,т.1).

04.09.2015 Державна міграційна служба України звернулася до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотанням, в якому просила останнього звернутись до Житомирського окружного адміністративного суду із поданням про встановлення чи зміну способу та порядку виконання постанови суду у справі №806/1123/15 та до завершення розгляду подання зупинити виконавчі провадження (а.с.121-125,т.1).

Листом від 16.10.2015 № 20-1-47930397/16 державним виконавцем на адресу Державної міграційної служби України направлено вимогу про негайне виконання виконавчого листа № 934/2015, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, та про необхідність повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС протягом п"яти робочих днів про його виконання (а.с.138, т.1).

16.10.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. за невиконання рішення суду винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Державної міграційної служби України у сумі 2040 грн. (а.с.135, т.1). Одночасно 16.10.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. направлено Державній міграційній службі України вимогу про негайне виконання вищевказаного виконавчого листа.

За невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов"язує боржника вчинити певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. 16.10.2015 та 04.11.2015 накладено штраф на Державну міграційну службу України (а.с.137, 152, т.1).

Розглядаючи питання про обґрунтованість та законність судового рішення від 02.03.2016р. в частині відмови в позові про скасування постанов про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Статтею 124 Конституції України та статтями 14, 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно частини першої статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з приписами статті 17 цього Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів.

Згідно ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 5 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно правил статті 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Як свідчать матеріали справи, постанова Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/1123/15 не була виконана позивачем у термін для її добровільного виконання, встановленого державним виконавцем.

Основною причиною її невиконання скаржник зазначає те, що вказане рішення суду для нього є незрозумілим.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про роз"яснення постанови суду у справі №806/1123/15 (а.с.19-21,т.1).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2015 у справі №806/1123/15, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року, позивачу відмовлено в роз"ясненні з тих підстав, що рішення суду є чітким та зрозумілим .

Таким чином, безпідставними є посилання позивача на неможливість вчасно виконати судове рішення у зв"язку з тим, що воно є незрозумілим.

Слід зазначити, що всі примусові заходи державним виконавцем були вчинені вже після відмови суду в роз"ясненні судового рішення.

Таким чином, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно вимог закону, оскільки його повноваження визначені у законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Таким чином, звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання є правом, а не обов'язком державного виконавця.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом МВС України від 07.09.2011 року №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року №1146/19884 (далі- Правила).

Пунктом 6.6 Правил встановлено, що у разі якщо згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, ДМС зобов"язання прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідне рішення приймається ДМС протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.

Вказана правова позиція узгоджується з ч.2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", якою чітко встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Наведеними правовими нормами спростовуються доводи позивача, що повторний розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється у місячний термін з дня надходження відповідного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу ВП № 47930397 від 16.10.2015 та 04.11.2015 є безпідставними, відповідно, задоволенню не підлягають.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправним та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 16.10.2015 ВП №47930397 про стягнення виконавчого збору, слід зазначити наступне.

Згідно ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника-фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, суд зазначає, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 6 постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби".

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні (ч. 3 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження").

З матеріалів справи вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена пізніше, ніж на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, однак посилання позивача, що така постанова підлягає скасуванню через порушення строків її прийняття, є необґрунтованим, оскільки стягнення виконавчого збору згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» є прямим обов'язком державного виконавця у випадку невиконання виконавчого документа в строк, наданий для самостійного виконання. При цьому, чинним законодавством не встановлено граничного строку, по закінченню якого державний виконавець позбавляється права стягувати з боржника виконавчий збір.

Колегія суддів вважає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, не звільняє державного виконавця від обов'язку, передбаченого ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», щодо стягнення з боржника, який не виконав судове рішення у встановлений строк, виконавчого збору, а тому, враховуючи, що стягнення виконавчого збору можливо виключно за наявності постанови про стягнення виконавчого збору, такі дії державного виконавця є правомірними.

Таким чином, враховуючи, що Державною міграційною службою України рішення суду у наданий головним державним виконавцем строк фактично не виконано, а останнім фактично здійснювались заходи примусового виконання виконавчого документа, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що головним державним виконавцем правомірно прийнято оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.10.2015р..

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень, а тому оскаржувані постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору у ВП №47930397 від 16.10.2015 та ВП №47930397 від 04.11.2015 про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження прийняті головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" березня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "24" травня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державна міграційна служба України вул. Володимирська, 9, м.Київ,01001,

3- відповідачу/відповідачам: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вул.Городецького 13,м.Київ 1,01601

4-третій особі: Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області - вул.Пушкінська,44,м.Житомир,10008,