Справа № 815/408/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/408/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Піньковській О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 15.01.2016р.,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить:

скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 15.01.2016 р. про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 666 986, 00 грн.;

скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 15.01.2016 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 208112,00 грн. за основним платежем, на 104056,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

стягнути на користь публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами позапланової документальної виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат в період, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. Позивач зазначив, що у підприємства є всі первинні документи, що відповідно ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтверджують здійснення господарських операцій з TOB «Крістенс», TOB «Прогрес ЮА», TOB «Деон Союз», НВТ «ППП», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Позивачем зазначено, що до перевірки надано всі необхідні первинні документи на підтвердження виконання умов договорів, укладених із зазначеними контрагентами.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та письсових поясненнях (т.1, а.с 4-13; т.2, а.с. 231-234), підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях (т. 1, а.с. 196-199), зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Податковим кодексом України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, на підставі направлення № 182 від 04.12.2015р., згідно наказу Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 321 від 02.12.2015р. проведено позапланову документальну виїзну перевірку ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат з питань достовірності відображення в деклараціях з ПДВ фінансово-господарських взаємовідносин з TOB «Крістенс» () з 01.01.2014р. по 31.01.2014р., з TOB «Прогрес ЮА» () - з 01.10.2014р. по 31.10.2014р., з TOB «Деон Союз» () з 01.11.2014р. по 30.11.2014р., з НВТ «ППП» () з 01.04.2015р. по 30.04.2015р., достовірності відображення показників в декларації з податку на прибуток в частині взаємовідносин із вказаними суб'єктами господарювання за 2014р.

За наслідками перевірки складено акт № 1758/15-02-22-01 від 23.12.2015р. «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат, код за , з питань достовірності відображення в деклараціях з ПДВ фінансово-господарських взаємовідносин з TOB «Крістенс» (код 38022110) з 01.01.2014р. по 31.01.2014р., з TOB «Прогрес ЮА» (код 39207845) - з 01.10.2014р. по 31.10.2014р., з TOB «Деон Союз» (39207185) з 01.11.2014р. по 30.11.2014р., з НВТ «ППП» (13798005) з 01.04.2015р. по 30.04.2015р., достовірності відображення показників в декларації з податку на прибуток в частині взаємовідносин із вказаними суб'єктами господарювання за 2014р.» (т.1, а.с. 15-37), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 а), п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в звязку з чим занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет в сумі 208 112,00 грн. в т. ч.: за січень 2014р. -18 716,00 грн., жовтень 2014р. - 112 220,00 грн., листопад 2014р. 65 187,00 квітень 2015р. 11989,00 грн.;

п.44.1 ст.44, п. 138.4, п.138.8.1, п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в звязку з чим завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за 2014рік в сумі 666 986,00 грн.

За результатами перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 15.01.2016 р., яким ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 666 986, 00 грн. (т.1, а.с. 38);

№ від 15.01.2016 р., яким ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 208112,00 грн. за основним платежем, на 104056,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с. 39).

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності серед іншого якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно п.п. 78.4-78.5 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Судом встановлено, що копії направлень на перевірку та наказу Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № 321 від 02.12.2015р. направлено на адресу позивача поштою 23.12.2015 р.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 15.01.2016 р. є виявлені під час проведення перевірки порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 а), п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обовязкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Тобто, з наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використанні їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акт виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 р. № 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Вищий адміністративний суд України неодноразово звертав увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку (ухвала від 24.04.2014 р. № К/800/29370/13 по справі 2а-15323/12/2670). При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Згідно акту перевірки за період з 01.01.2014р. по 31.01.2014р., з 01.10.2014р. по 31.10.2014р., з 01.11.2014р. по 30.11.2014р., з 01.04.2015р. по 30.04.2015р. ПАТ ІЦКК задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 5598488,00 грн. (т.1, а.с. 21).

За результатами перевірки повноти визначення податкового кредиту за вказаний період встановлено його завищення всього у сумі 208112,00 грн. за рахунок необґрунтованого відображення в рядку 10.1 декларації з ПДВ вартості палива котельного коксохімічного, в тому числі від TOB «Крістенс» в розмірі 18716,00 грн. за січень 2014р., TOB «Прогрес ЮА» в розмірі 112220,00 грн. за жовтень 2014р., TOB «Деон Союз» в розмірі 65187,00 грн. за листопад 2014р., з НВТ «ППП» в розмірі 11989,00 за квітень 2015р.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідачем досліджено взаємовідносини ПАТ ІЦКК з контрагентами TOB «Крістенс», TOB «Прогрес ЮА», TOB «Деон Союз», НВТ «ППП», видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та інші первинні документи та зроблено висновок про дефектність первинних документів, оскільки останні оформлені неналежним чином та не підтверджують реальність господарських операцій.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від зазначених контрагентів, до складу податкового кредиту за період, що перевірявся, суд виходить з наступного.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат (, 68600, Одеська обл., місто Ізмаїл, вул. Нахімова, 300) є: Код КВЕД 17.11 Виробництво паперової маси; Код КВЕД 17.12 Виробництво паперу та картону; Код КВЕД 17.21 Виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари (основний); Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами; Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; Код КВЕД 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання; Код КВЕД 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод.

Судом встановлено, що між ПАТ ІЦКК (Покупець) та TOB «Деон Союз» (Постачальник) укладено договір №17/11 від 17.10.2014р., предметом якого згідно п.п.1.1 та 1.2 є постачання котельного коксохімічного палива ТУ У322-2-97 (т.1, а.с. 57-61).

Позивачем на підтвердження виконання договору поставки №17/11 від 17.10.2014р. надано засвідчені копії приходних ордерів, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, податкових накладних, рахунків-фактур, сертифікатів якості, платіжних доручень, картки рахунку за листопад 2014 року (т.1, а.с. 62-73; т.2, а.с. 33-35; 57-61, 63-75).

30.07.2014р. між ПАТ ІЦКК(Покупець) та TOB «Прогрес ЮА» (Постачальник) укладено договір поставки №3007/14, предметом якого згідно п. 1.1 є поставка продукції в асортименті та кількості відповідно до Специфікацій до даного договору, що є невідємними його частинами (т.1, а.с. 74-77). Згідно додатку №1 до договору №3007/14 від 30.07.2014р. визначено суму поставки у розмірі 1160000,00 грн. з ПДВ, термін поставки до 31.08.2014р. та умови поставки DDU, м. Ізмаїл, Одеська область (вартість транспортування включена в ціну товару) та визначено, що паливо, що постачається згідно даної специфікації, повинно мати фізико-хімічні показники ТУ У 322-2-97 (т.1, а.с. 78). Згідно додатку №2 до договору №3007/14 від 30.07.2014р. визначено суму поставки у розмірі 1280000,00 грн. з ПДВ, термін поставки до 30.09.2014р. та умови поставки DDU, м. Ізмаїл, Одеська область (вартість транспортування включена в ціну товару) та визначено, що паливо, що постачається згідно даної специфікації, повинно мати фізико-хімічні показники ТУ У 322-2-97.

Позивачем на підтвердження виконання договору поставки №3007/14 від 30.07.2014р. надано засвідчені копії актів прийому-передачі, сертифікатів якості, товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, рахунків на оплату, картки рахунку за жовтень та листопад 2014 року, оборотно-сальдової відомості по рахунку 20.3.0 за жовтень та листопад 2014 року, платіжних доручень, податкових накладних, видаткових накладних (т.1, а.с. 82-116; т.2, а.с. 1-3, 76-89, 93-96, 106-111).

В акті перевірки зафіксовано факти порушень щодо TOB «Деон Союз» та TOB «Прогрес ЮА», встановлених в ході перевірки, зокрема: складання документів на поставку однією датою; невідповідність дат, вказаних у товарно-транспортних накладних датам та часу у квитанціях електронних вагів та неможливості доставки товару з урахуванням територіальної відстані; надання до перевірки сертифікатів якості без відомостей про виробника товару та без інших законних ідентифікаторів; відсутність палива коксохімічного у складі загальної номенклатури придбання товару постачальниками позивача - TOB «Деон Союз» та TOB «Прогрес ЮА»; дефектності первинних документів (відсутність посад, прізвищ, місць складання у видаткових накладних, місць складання в товарно-транспортних накладних, підписів водіїв у товарно-транспортних накладних, місць складання в актах прийому-передачі); невідповідності податкової адреси, вказаної у податкових накладних, дійсності; відсутності розрахункових документів на підтвердження використання відповідного обсягу Гкал (пари) на кожен вид реалізованої продукції та ін.

30.01.2012р. між ПАТ ІЦКК (Покупець) та НВТ «ППП» (Постачальник) укладено договір № 3/01-12 (603-КП), відповідно до п.1 якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця поліграфічні матеріали, ціна, вартість, кількість та строк постачання якого вказується окремо на кожну партію товару в додатках до договору, які є його невідємною частиною (т.1, а.с.117).

На підтвердження виконання договору № 3/01-12 (603-КП) від 30.01.2012р. позивачем надано засвідчені копії картки рахунку за квітень 2014 року та за квітень 2015 року, платіжних доручень, товарно-транспортних накладних, приходних ордерів, заявки фарби на квітень 2015р., заявки сировини для виробництва картону на квітень 2015р., акту отримання багажу вантажоотримувачем, податкових накладних, карточки рахунку 64.4 за квітень 2014 року (т.1, а.с. 118-136; т.2, а.с. 18-27, 54-56, 146-147, 151-177).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оспорює реальності вищевказаних операцій ПАТ ІЦКК з НВТ «ППП» за квітень 2015 року та необхідності декларування повної суми податкового кредиту, зазначаючи, що зменшену суму податкового кредиту потрібно відобразити не в періоді, який перевірявся (квітень 2015 року), а у травні 2015 року, тобто саме у звітному періоді в якому мала місце подія, що відбулася раніше - дата отримання платником податку товарів, з урахуванням вимог п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України.

01.07.2013р. між ПАТ ІЦКК (Замовник) та TOB «Крістенс» (Виконавець) укладено договір № 21, предметом якого згідно пп.1.1 є виконання підрядником наступних робіт: діагностика підшипникових вузлів технологічного обладнання; балансування робочих коліс вентиляційного та насосного обладнання; центровка вузлів та механізмів обладнання, картки рахунку (т.1, а.с. 137-138; т.2, а.с. 99-100).

На підтвердження виконання договору № 21 від 01.07.2013р. позивачем надано засвідчені копії картки рахунку за січень 2014 року, платіжного доручення, податкових накладних, актів приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в) за січень 2014 року , карточку рахунку 63 (т.1, а.с. 139-140; т.2, а.с.62, 90-92, 98, 116-140).

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 15.01.2016 р. є виявлені під час проведення перевірки порушення п.44.1 ст.44, п. 138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою повноти визначення валових витрат, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування за 2014 р. встановлено їх завищення всього у сумі 666986,00 грн. (т.1, а.с. 36).

При цьому, перевіркою відображених у рядку 05.1 Декларацій „собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" показників за 2014р. у сумі 105379057 грн. встановлено, що ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат в цьому рядку відображено прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, амортизацію виробничих основних фондів, безпосередньо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, суми внесків на соціальні заходи, інші прямі витрати. Проведеною перевіркою відображеного показника за 2014 р. у сумі 105379057 грн. відповідачем зроблено висновок, що ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат, в порушення п.44.1 ст.44, п. 138.4, п.138.8.1, п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, до складу прямих матеріальних витрат в складі собівартості виготовленої та реалізованої готової продукції включено вартість палива котельного коксохімічного, отриманого від ТОВ «Прогрес ЮА», TOB «Деон Союз», не підтверджену відповідними первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Загальна сума придбаного палива без ПДВ складає 887033,00 грн. (ТОВ «Прогрес ЮА» - 5611000,00 грн., TOB «Деон Союз» - 325933,00 грн.). Зазначаючи про вказане порушення, податковий орган дійшов висновку про завищення собівартості реалізованої готової продукції на суму 666986,00 грн.

При цьому відповідачем зазначено, що за період податкової звітності « 2014 рік» ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат задекларовано відємне значення обєкта оподаткування від усіх видів діяльності в сумі 7508938,00 грн., а внаслідок вищевказаних порушень перевіркою встановлено завищення відємного значення обєкта оподаткування за 2014р. на 666986,00 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок про неправомірність віднесення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, податковий орган обґрунтовує посиланням на дефектність первинних документів (відсутність посад, прізвищ осіб, місць складання у актах КБ-2в), відсутності відображення в актах КБ-2в назви обєкту, на якому виконувались роботи ТОВ «Крістенс»; реєстрації в ЄРПН податкових накладних ТОВ «Крістенс» з асортиментом реалізованого товару/послуг, які не відповідають асортименту придбання. Різноманітність сфер діяльності, неадекватних і несумісних з відсутністю матеріально-трудових акредитованих ресурсів, підтвердження висновком експертизи невідповідності підписів директора ТОВ «Крістенс» в картці із зразками підпису та відтиском печатки, підписаної від імені директора ТОВ «Крістенс» ОСОБА_3, та Сертифікаті відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі «іBank 2 UA» ПАТ «Реал Банк», а також у Довіреності від 21.03.2012р., підписаної від імені директора ТОВ «Крістенс» ОСОБА_3. Податковий орган зазначає про відсутність виконання послуг ТОВ «Крістенс» на адресу позивача та здійснення обміну документами між вказаними підприємствами. З урахуванням наведеного, податковим органом зроблено висновок про безтоварність господарських відносин ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат із вказаними контрагентами.

При цьому, посилаючись на відсутність реально вчинених господарських операцій між ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат та його контрагентами, відповідач дійшов висновку про юридичну дефектність відповідних первинних документів, що, на думку податкового органу, не дозволяє позивачу формувати дані податкового обліку щодо визначення витрат та податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по операціях із зазначеними контрагентами. Враховуючи наведене, відповідач зазначає, що договори, укладені між ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат з вищевказаними підприємствами, не спричиняють реального настання правових наслідків.

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України до складу витрат від операційної діяльності включається собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, інших витрат та витрати банківських установ.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України (у редакції чиннім на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визначаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-ХІV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону України №996-XIV визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Відтак, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження здійснення вищезазначених господарських операцій ПАТ ІЦКК з контрагентами TOB «Крістенс», TOB «Прогрес ЮА», TOB «Деон Союз», НВТ «ППП» засвідчені копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів здачі-прийняття робіт, інших документів, суд вважає, що вони не підтверджують реальність вказаних господарських операцій та належним чином не відображають їх в бухгалтерській та податковій звітності.

Позивач, зазначаючи про наявність усіх первинних документів по господарських операціях із вищевказаними контрагентами та відповідність останніх чинному законодавством, не спростував та не підтвердив належними та допустимими доказами відсутність порушення, зафіксованих на сторінці 9 акту перевірки, зокрема, що в актах приймання виконаних будівельних робіт відсутні посади та розбірливі підписи (прізвище, ініціали) посадових осіб, які здали виконані роботи від імені виконавця, місце складання документу, а також того, що ні в договорі з TOB «Крістенс», ні в актах не визначено конкретні назви основних засобів, на яких виконувалась діагностика, балансування, центровка вузлів/механізмів, в актах не зазначено місце виконання робіт. Тобто, первинні документи не містять обов'язкових реквізитів, визначених ч.2 ст.9 Закону України №996-XIV.

Суд також враховує наявність кримінального провадження №0000036 щодо невстановлених слідством осіб, які діяли за попередньою змовою, знаходячись на території м. Києва з метою прикриття незаконної діяльності шляхом реєстрації TOB «Крістенс» у документах, що підтверджено висновками почеркознавської експертизи.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено виконання зобовязань за договорами, укладеними з вищезазначеними контрагентами, а саме належним чином оформленими первинними документами, які містили б всі необхідні реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками підприємств, тобто відповідали вимогам п. 201.1 та п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, а також документально не підтверджено реальність господарських операцій по виконанню зазначених договорів.

Згідно із п. 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 р., факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно вимог вищевказаного порядку відповідачем в акті перевірки чітко викладено зміст порушень, виявлених у результаті перевірки, з посиланням з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством та зазначено обґрунтування з посиланням на приписи діючого законодавства.

За приписами ст.ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Водночас позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження реальності вищезазначених господарських операцій ПАТ ІЦКК з контрагентами TOB «Крістенс», TOB «Прогрес ЮА», TOB «Деон Союз», НВТ «ППП» та які б спростовували зафіксовані в акті перевірки порушення.

Показаннями свідків (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6), допитаних у судовому засіданні під час офіційного зясування судом обставин також не спростовано зафіксованих в акті перевірки № 1758/15-02-22-01 від 23.12.2015р. порушень ПАТ ІЦКК.

При цьому, як вбачається з акта перевірки № 1758/15-02-22-01 від 23.12.2015р., відповідачем під час перевірки встановлено невідповідність вищезазначеної документації нормам Податкового кодексу України.

Наявні у позивача первинні документи щодо оспорюваних господарських операцій не відповідають вимогам ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст. 44, 201 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., і не містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, не узгоджуються між собою.

Так, надані ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат документи, складені за результатами проведених операцій з вищезазначеними контрагентами, не містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та не мають усіх необхідних реквізитів первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг/виконання робіт.

При цьому суд зазначає, що одного лише факту реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог п.198.6 ст. 198 ПК України недостатньо для формування податкового кредиту, оскільки розділом V ПК України передбачено чимало вимог та умов для формування податкового кредиту, яких не було дотримано позивачем.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем неправомірно сформовано податковий кредит відповідних податкових періодів за рахунок сум ПДВ по податкових накладних, виписаних контрагентами позивача, суд вважає, що ПАТ Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат неправомірно сформовано валові витрати за рахунок віднесення до їх складу суми по договорах, накладних, отриманих від зазначених контрагентів, оскільки наведені первинні документи не відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому не є належним підтвердженням валових витрат.

Суд наголошує, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків та наявність ділової мети, що полягає в намірі отримати економічний ефект від операції платника податків. Не можуть вважатися такими, що вчинені з діловою метою операції, за наслідками яких платник податків бажає отримати виключно податкову вигоду без здійснення реальної господарської діяльності.

Водночас, мету використання у господарській діяльності ПАТ ІЦКК як під час проведення перевірки, так і вході розгляду справи судом, позивачем не доведено. Зокрема, в порушення приписів п.44.1 ст.44 ПК України, документально не підтверджено звязку з господарською діяльністю використання палива.

Враховуючи зазначені обставини, встановлені судом у ході офіційного зясування обставин справи та те, що ПАТ ІЦКК в підтвердження реальності здійснення господарських операцій у порушення Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Податкового кодексу України надано неналежним чином оформлені первинні документи та не в повному обсязі, суд приходить висновку, що ПАТІЦКК не підтверджено відповідними первинними документами правомірність включення витрат на оплату товару до складу валових витрат підприємства, а також включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за товар до складу податкового кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Наведені обставини у сукупності та взаємозв'язку з фактами неподання позивачем доказів фактичного вчинення дій у процесі виконання операцій позивача з вищевказаними контрагентами, були цілком об'єктивно оцінені посадовими особами податкового органу як доказ безтоварності цих операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку підприємства.

Суд погоджується з висновками за актом перевірки про те, що результати, відображені у даних податкового обліку позивача за господарськими операціями фактично не настали. А якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 15.01.2016р. та про відсутність підстав для скасування останніх.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє у повному обсязі, стягнення з відповідача судового збору також не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 15.01.2016р., - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.05.2016р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 15.01.2016р., - відмовити повністю.

23 травня 2016 року.