Справа № 686/20338/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/20338/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Демінська А.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

17 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Нечаюк Т.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

третьої особи : ОСОБА_3

представника апелянта : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05 жовтня 2015 року звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з адміністративним позовом до Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

29.10.2015 року та 13.11.2015 року згідно журналів судових засідань Хмельницьким міськрайонним судом було задоволено клопотання позивача та представника відповідача щодо залучення до справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та на стороні відповідача відповідно: громадян : ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради (а.с.17, а.с. 85-86).

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив колегію суддів задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив суд відмовити в її задоволенні .

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, 17 травня 2016 року подали до Вінницького апеляційного адміністративного суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Інші сторони в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь представників відповідача та третіх осіб в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи без їх участі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів справи , Хмельницькою міською радою 04.03.2015 року було прийнято рішення № 94 " Про затвердження проекту розміщення житлово - громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року, з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста". Зазначеним рішенням міська рада, зокрема:

- затвердила проект розміщення житлово - громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року, з наступним оновленням генерального плану та коригування плану зонування території міста;

- встановила, що оновлення генерального плану та коригування плану зонування території міста може бути здійснено лише після розроблення, затвердження в установленому пордку та з обовязковим врахуванням детального плану території центральної частини міста, історико - архітектурного опорного плану міста, схеми комплексного озеленення території міста та детального плану території паркової зони в 100 метрах прибережно - захисній смузі р. Південний Буг;

- встановила, що проект розміщення житлово - громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року, з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста набирає чинності з дня його затвердження;

- відповідальність за виконання цього рішення покладено на начальника управління архітектури та містобудування В. Дунаєвського;

- контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну комісію міської ради з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

ОСОБА_2 вважаючи, що вищезазначене рішення прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, всупереч вимогам чинного законодавства з порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду із позовом про його скасування.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 04 лютого 2016 року позов задоволено повністю.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, наявності підстав для звернення до суду та задоволення позову.

Cуд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, право на звернення до адміністративного суду з позовом відповідно до вказаної норми закону є можливістю фізичних та юридичних осіб ініціювати судове провадження в адміністративній справі з метою судового захисту їх прав, свобод чи інтересів, порушених суб'єктом владних повноважень у сфері публічно правових відносин. Суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, яка дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно - правових відносинах.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно - правових відносин.

В призмі вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в Україні діє принцип дотримання судової практики, згідно рішень Верховного Суду України.

Так, статтею 244-2 КАС України передбачена обов'язковість судових рішень Верховного Суду України, згідно до якої висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена у постанові від 24 лютого 2015 року у справі за № 21-34а15, частиною 2 статті 171 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно - правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Відсутність у будь - кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 " Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно - правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно - правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження у адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд, встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно - правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначається, що в своїй постанові від 10.04.2012 року у справі за № 21-1115- во10 Верховний Суд України зазначив, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушено цим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.01.2015 року № К/800/39880/14 та від 24.02.2015 року у справі за позовом Особи до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання протиправними та скасування наказів.

З огляду на вищевикладене, у справі, за якою розглядається дана апеляційна скарга, насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача (внаслідок прийняття оскаржуваного рішення).

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач - ОСОБА_2, оскаржив рішення Хмельницької міської ради від 04 березня 2015 року № 94. Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, позивач вважає, що вищезазначене рішення порушує його конституційні права, та суперечить вимогам чинного законодавства.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про підтвердження заявлених доводів ОСОБА_2, а саме про порушення його конституційних прав, свобод та інтересів з боку Хмельницької міської ради даним оскаржуваним рішенням.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач ОСОБА_2 реалізував своє право на звернення до адміністративного суду з позовом, проте не довів та не підтвердив належними доказами, які саме його права, свободи чи інтереси порушено відповідачем у сфері публічно - правових відносин. В даному контексті розуміється, що у позивача відсутні права чи обов'язки, що виникають, з оскаржуваного рішення, а отже вказане не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 69-70 КАС України та з матеріалів справи не вбачається, що оскаржуваним рішенням відповідача порушені права, свободи чи інтереси ОСОБА_2 в публічно-правових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки зазначене рішення не стосується його безпосередньо.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування позицій вищих судових інстанцій України щодо правильного застосування законодавства при вищезазначених правовідносинах, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 травня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.