Справа № 824/3039/14-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2016 р. м. Київ К/800/18026/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області
на постановуЧернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року
та ухвалуВінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року
у справі824/3039/14-а
за позовомДержавної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області
доДержавного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш»
простягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Державна податкова інспекція у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі по тексту - позивач, ДПІ у м. Чернівцях) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» (далі по тексту - відповідач, ДПЛМ «Чернівцілегмаш»), в якому просила стягнути податковий борг у сумі 696267,27 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з рахунків державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» (код 14314624) у банках, що його обслуговують кошти в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 547050 (п'ятсот сорок сім тисяч п'ятдесят) грн. 30 коп., з них до Державного бюджету України 31579 (тридцять одна тисяча п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 30 коп., до місцевого бюджету 515471 (п'ятсот п'ятнадцять тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 00 коп. У задоволенні позову в решті позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову такими, що прийняті з порушенням норм матеріального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у відповідній частині і постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив в її задоволенні відмовити.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ДП «Чернівцілегмаш» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є юридичною особою, яку взято на податковий облік у ДПІ у м. Чернівцях.

Станом на 06 жовтня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість по податку на додану вартість із вироблених товарів, податку на доходи найманих працівників, податку на прибуток державної форми власності, комунального податку, земельного податку та штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування на загальну суму 653275,30 грн., яка утворилась внаслідок несплати узгоджених грошових зобов'язань та пені, нарахованої у зв'язку із несвоєчасною сплатою узгоджених сум грошових зобов'язань.

Позивачем на адресу відповідача спрямовувалась податкова вимога, яка отримана уповноваженою особою ДП «Чернівцілегмаш», однак вжиті заходи не призвели до погашення податкового боргу.

Крім цього, ДП «Чернівцілегмаш» певний період часу перебувало на стадії банкрутства, а тому стягнути податковий борг за період, який перевищує 1095 днів раніше не представлялось можливим, у силу наявності мораторію.

Пеня, заявлена до стягнення, була нарахована після закінчення мораторію на суми податкового боргу за весь період його існування, у тому числі у період дії мораторію.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, що під час дії мораторію нарахування пені протирічить положення Податкового кодексу України. Крім того, частина сум грошових зобов'язань, заявлених до стягнення у позові, виникли більш як за 1095 днів до дати звернення до суду з відповідним позовом, а тому такі суми не підлягають стягненню.

Переглянувши рішення, прийняті судами першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами сума податкового боргу, заявлена до стягнення, підтверджується:

по податку на додану вартість: податковими деклараціями з податку на додану вартість та узгодженими сумами, донарахованими податковими повідомленнями - рішеннями від 14 січня 2013 року №, № у загальному розмірі 31579,30 грн.;

по податку на прибуток: податковими повідомленнями - рішеннями від 15 червня 2011 року №, №003460151 у загальному розмірі 170,00 грн.;

по платі за землю: податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) у загальному розмірі 509231,00 грн.;

за платежем комунальний податок: розрахунком №205944 від 21 січня 2011 року у розмірі 127,50 грн.;

за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування: рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 21 лютого 2012 р. у розмірі 6240,00 грн.

На зазначені суми позивачем також було нараховано пеню.

Крім того, судами встановлено, що ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 22 листопада 2011 року у справі №5027/1311-б/2011 за заявою управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до ДП «Чернівцілегмаш» про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою названого суду від 12 вересня 2012 року у справі №5027/1311-б/2011 припинено провадження у справі про банкрутство та скасовано дію мораторію.

Однак, постановою суду апеляційної інстанції від 16 жовтня 2012 року, зазначену ухвалу скасовано.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року у справі №5027/1311-б/2011 постанову суду апеляційної інстанції від 16 жовтня 2012 року скасовано, а ухвалу від 12 вересня 2012 року залишено в силі, а отже скасовано мораторій.

Аналізуючи зазначене, суди дійшли висновку, що ДП «Чернівцілегмаш» у період з 22 листопада 2011 року по 25 грудня 2012 року перебувало під дією мораторію, введеного ухвалою суду у справі про банкрутство.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) закріплено, що податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечує позивач, заборгованість по податку на прибуток у сумі 170,00 грн. виникла 26 червня 2011 року, тобто до введення мораторію.

Згідно з визначенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведеного у статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції на час порушення справи про банкрутством (надалі - Закон України №2343-XII), це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 названого Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

- не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, що ж стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань, які виникли після введення мораторію, але зупиняє виконання тих грошових зобов'язань, що виникли до моменту введення мораторію.

Наведена позиція закріплена й в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18 грудня 2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство», в якому зазначено, що за змістом статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

При цьому, як вбачається з визначення терміну «мораторій», його режим поширюється на ті зобов'язання, термін виконання яких (за визначенням частини 2 статті 251 ЦК України, термін - певний момент у часі) настав (розпочався строк виконання) до дня введення мораторію, тобто якщо початок строку виконання зобов'язань припадає на дату, яка передує введенню мораторію.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України №2343-XII конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Конкурсними кредиторами згідно з визначенням, закріпленим у статті 1 названого Закону, є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство.

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними.

У той же час, наведеними вище положеннями Закону України №2343-XII боржник не звільняється від обов'язку щодо виконання поточних зобов'язань, які виникають під час дії мораторію, якому також кореспондується обов'язок кредиторів зараховувати кошти, отримані від боржника виключно в рахунок погашення поточних зобов'язань.

Розглядаючи справу судами не було встановлено, яка сума заборгованості, заявлена до стягнення позивачем, обліковувалась за відповідачем станом на момент постановлення Господарським судом Чернівецької області ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.

Так само судами не досліджено зворотній бік облікових карток за кожним видом платежу, які містять інформацію про стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.

З огляду на викладене, для повного та всебічного з'ясування обставин по справі, обов'язковому дослідженню підлягають інтегровані картки платника податків - відповідача, складені станом на дату звернення податкового органу до суду з відповідним позовом за весь період існування заборгованості.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Судами не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області задовольнити частково.

2. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі №824/3039/14-а скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та перегляду не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна