Справа № 814/2771/15
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2771/15

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - Середи Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом Корабельного районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення отриманої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 кошти у сумі 7713,94 грн. на користь Корабельного районного центру зайнятості та перерахувати їх на розрахунковий рахунок. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачу було присвоєно статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, але в ході проведеної перевірки достовірності страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку як безробітна, своєчасно не надала відомості, які впливають на надання статусу безробітної та призначення виплати допомоги по безробіттю, що призвело до незаконного отримання нею вказаної допомоги в період з 26.06.2014 року по 24.10.2014 року та з 27.04.2015 року по 25.06.2015 року в сумі 7 713,94 грн. У зв'язку із тим, що відповідачем добровільно суму боргу не сплачено, позивач просить стягнути з відповідача 7 713,94 грн. в судовому порядку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до Корабельного районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та встановлення виплати допомоги по безробіттю звернулась ОСОБА_1 В цій же заяві відповідач зазначила, що не має заробітної плати та інших передбачених законодавством доходів, як суб'єкт підприємницької діяльності не зареєстрована.

22.05.2014 р. ОСОБА_1 було надано статус безробітної з призначенням допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23, п.п. 1,3,4 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

25.10.2014 р. ОСОБА_1 було знято з реєстрації в зв'язку з працевлаштуванням.

20.04.2015 р. ОСОБА_1 повторно звернулася до центру зайнятості та їй було надано статус з призначенням виплати державної допомоги по безробіттю.

Як вбачається з матеріалів справи, з правами та обов'язками безробітна ОСОБА_1 ознайомлена.

Судом встановлено, що з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття була проведена звірка даних центру зайнятості із даними ПФУ та виявлено, що під час попередньої реєстрації в статусі безробітної відповідачка виконувала роботи відповідно до договору цивільно-правового характеру №ДФЛ 95815532 від 26.06.2014р. та отримувала дохід від ТОВ «Тієнс Україна» (Акт наданих послуг від 25.07.2014р.).

17.06.2015 р. на запит Корабельного районного центру зайнятості Оболонським районним центром зайнятості м. Києва було проведено перевірку та складено Акт розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення №234 від 05.06.2015р., яким підтверджено факт надання відповідачкою послуг з організації заходів спрямованих на збільшення обсягів продажу продукції відповідно до договору цивільно-правового характеру №ДФЛ 95815532 від 26.06.2014р. з ТОВ «Тієнс Україна».

Вказаний факт також підтверджується наявними в матеріалах справи договором про надання послуг з організації заходів спрямованих на збільшення обсягів продажу продукції ТОВ «Тієнс Україна» №ДФЛ 95815532 від 26.06.2014 р. та актом наданих послуг від 27.07.2014 року.

Корабельним районним центром зайнятості було направлено ОСОБА_1 претензію № 06/13-985 від 08.07.2015 року з викладенням усіх вищенаведених обставин та проханням добровільно повернути претензійну суму у розмірі 7713,94.

На день розгляду даної справи відповідачем не надано жодних доказів оплати вказаної суми державної допомоги або інших доказів, спростовуючих доводи позивача.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини невиконання відповідачем своїх обов'язків як безробітної, що має правовим наслідком її обов'язок повернути отримані кошти допомоги по безробіттю та вартості одержаних соціальних послуг, належним чином підтверджені матеріалами даної справи, а тому позовні вимоги Корабельного районного центру зайнятості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови та порядок надання особі статусу безробітного та порядок виплати допомоги по безробіттю регламентуються Законом України "Про зайнятість населення" від №5067-VІ від 05.07.2012р. (далі - Закон №5067-VІ) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000р. №1533-ІІІ (далі - Закон №1533-ІІІ).

Згідно із наданим ст. 1 Закону №5067-VІ визначенням, безробіття - це соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування, а безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

За змістом ст. 4 Закону №5067-VІ, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону №1533-ІІІ, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи; видами забезпечення за цим Законом, зокрема, є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

Статтею 31 Закону №1533-ІІІ передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону №1533-ІІІ, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 36 цього Закону встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000р. №307 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000р. за №915/5136, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно з пунктом 6.14 вищезазначеного Порядку, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Таким чином, наведені правові норми пов'язують припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку - із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду.

Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону №1533-III є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі №21-20а15.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеним, у зв`язку з чим такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01.09.2015 року, оскільки адміністративний позов було подано до суду 19.08.2015 р.) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно до ст. 4 ч. 2 Закону України "Про судовий збір" (в редакції з 01.09.2015 року, оскільки апеляційну скаргу було подано до суду першої інстанції 04.12.2015 р.) за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що фактично ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 458,78 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України та ч.1,2 ст.8 ЗУ "Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Враховуючи важкий майновий стан ОСОБА_1, те, що вона є безробітною судова колегія вважає за можливе зменшити розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2016 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик