Справа № 802/816/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ К/800/33791/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Вінницькій області, третя особа: Степанівська сільська рада Теплицького району Вінницької області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, в якому просила визнати протиправною відмову від 30.12.2014 року за № 31-2-0.3-12788/2-14 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектари на території Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (за межами населеного пункту); зобов'язати повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 14.11.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектари на території Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.11.2014 року ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Листом за № 31-2-0.3-12788/2-14 від 30.12.2014 року Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило позивачу, що відповідно до рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року, які введені в дію наказом Держземагенства від 15.10.2014 року № 328 щодо виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14, територіальним органам Держземагенства направлено запит до органів місцевого самоврядування щодо висловлення позиції про можливість надання такої земельної ділянки. Листом від 24.11.2014 року № 5683 відділ Держземагенства у Теплицькому районі повідомив, що Степанівська сільська рада не погоджує надання земельної ділянки, зазначеної у викопіюванні, доданому до клопотання, оскільки дана земельна ділянка планується для створення громадського пасовища і використовується жителями села Марківка для випасання худоби. Таким чином, Головне управління не може надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Слід зазначити, що оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, то розгляд питання про надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність віднесено до компетенції Головного управління Держземагенства у Вінницькій області.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14 Держземагентство України зобов'язано забезпечити обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

На виконання даного доручення відповідно наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 року введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року, у відповідності до якого начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Як встановлено, під час розгляду клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки відповідач виконував вимоги наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року та у відповідності до якого звернувся за відповідним погодженням до Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, за якою рахується спірна земельна ділянка як землі запасу.

Листом № 5683 від 24.11.2014 року відділ Держземагенства у Теплицькому районі повідомив, що Степанівська сільська рада не погоджує надання спірної земельної ділянки у власність, оскільки ця земельна ділянка планується для створення громадського пасовища і на даний час використовується жителями села Марківка для випасання худоби.

Колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, що посилання відповідача у своїй відмові саме на положення наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року є помилковим, оскільки перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Підстава для відмови, яка була зазначена відповідачем, нормами Земельного Кодексу України не передбачена.

Разом з цим, як встановлено, передумовою для відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки стало порушення вимог встановлених нормами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що частина спірної земельної ділянки входить до прибережної захисної смуги річки Кублич.

Відповідно до ст.88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: - для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів; - для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів 50 метрів; - для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Проте, законодавством не передбачено можливості надання земель прибережних захисних смуг у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства.

Також, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 23.11.2013 року, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 4,2686 га, до якої входить і спірна земельна ділянка площею 2,0 га, має обмеження у використанні прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах загальною площею 1,209 га.

При цьому з кадастрового плану земельної ділянки слідує, що її значна частина охоплюється прибережною захисною смугою. Вказана обставина не відображена на викопіюванні з плану землекористування Степанівської сільської ради, наданому позивачем разом із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Тобто, місце розташування спірної земельної ділянки в тих межах, в яких воно визначено у викопіюванні до клопотання позивача від 14.11.2014 року, не відповідає вимогам Земельного кодексу України та Водного кодексу України, що свідчить про наявність підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: