Справа № 2а-2289/12 (2а/513/2/13)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ К/800/37162/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання дій незаконними та зобов'язання зарахувати стаж роботи у подвійному розмірі, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області на постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання протиправними дій та зобов'язання відповідача зарахувати стаж роботи на посаді лікаря-інтерна в Одеському обласному шкірно-венерологічному диспансері, а також на посаді лікаря-дерматовенеролога Комунального закладу «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області у подвійному розмірі відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 10 липня 2003 року № 1110-ІV.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області щодо зарахування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до стажу роботи у подвійному розмірі періодів її роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога Комунального закладу «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області з 1 серпня 1978 року по 4 жовтня 1985 року та з 14 січня 1987 року по 31 грудня 2003 року. Зобов'язано відповідача зарахувати ОСОБА_4 до стажу роботи у подвійному розмірі періоди її роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога Комунального закладу «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області з 1 серпня 1978 року по 4 жовтня 1985 року та з 14 січня 1987 року по 31 грудня 2003 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працює у Комунальному закладі «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області на посаді лікаря-дерматовенеролога з 1 серпня 1978 року по 4 жовтня 1985 року та з 14 січня 1987 року, що підтверджується записами її трудової книжки та відповідними довідками.

З травня 2007 року позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

ОСОБА_4 неодноразово зверталася до відповідача з заявою про зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі періоду її роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога, однак Управлінням Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області в цьому було відмовлено, посилаючись на те, що дія статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) не поширюється на працівників районної лікарні та поліклініки, Комунальний заклад «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області не належить до багатопрофільного закладу охорони здоров'я, а в наданих позивачем довідках не вказано, що вона працювала у спірний період часу з хворими на небезпечні інфекційні захворювання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що робота ОСОБА_4 лікарем-дерматовенерологом є такою, що за своїм характером відноситься до роботи, яка дає право на зарахування до стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За змістом статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-ІІІ лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров'я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров'я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.

У відповідності до наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19 липня 1995 року № 133 сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено судами попередніх інстанцій, Комунальний заклад «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області належить до багатопрофільного закладу охорони здоров'я, до переліку лікарських спеціальностей якого відноситься також лікування інфекційних хвороб.

З посадової інструкції лікаря-дерматовенеролога шкірвенкабінету поліклінічного відділення Комунального закладу «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області вбачається, що він займається лікуванням та диспансерізацією виявлених хворих, госпіталізацією заразних хворих, виявляє джерела зараження венеричних та заразних шкірних хворих та проводить огляд їх сімей, здійснює контроль за належним зверненням хворих за лікуванням і їх контроль після проведеного лікування, здійснює облік хворих венерологічними та заразними шкірними захворюваннями.

Довідкою № 906, виданою 6 грудня 2010 року Комунальним закладом «Саратська центральна районна лікарня» Одеської області, підтверджується, що позивач, працюючи лікарем-дерматовенерологом, протягом робочого дня постійно контактує з хворими на сифіліс, гонорею, хламідіоз, трихомоніаз, а також хворими на заразні шкірні захворювання: коросту, мікроспорію, а тому відноситься до числа медичних працівників, які постійно мають справу з небезпечними інфекційними захворюваннями.

З огляду на вказані норми права та встановлені обставини у справі, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки робота позивача в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я відноситься до категорії робіт, зайнятість на яких дає право на зарахування стажу у подвійному розмірі.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання дій незаконними та зобов'язання зарахувати стаж роботи у подвійному розмірі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.