Справа № 465/803/16-а
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.05.2016 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді - Ванівського Ю.М.

при секретарі - Шоробурі С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції у м.Львові, командира роти Управління патрульної поліції м.Львова Пушкар Андрія Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою серії ПС 2 №714883 від 13 січня 2016 року, винесеної командиром роти Управління парульної полції м.Львова лейтенантом поліції Пушкар А.В., у справі про адміністративне правопорушення застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу. З даною постановою не погоджується, вважає, що остання винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, порушує його права та законні інтереси, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав наведених у ньому. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, просить повністю відмовити у задоволенні позову. Вважає, що винесена постанова є законною, обґрунтованою та справедливою.

Інспектор Патрульної поліції у м.Львові Пушкар А.В. в судове засідання не з'явився, у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з'явився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 13 січня 2016 року серії ПС 2 № 714883 застосовано до ОСОБА_1 стягненн у вигляді штрафу розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП - здійснення зупинки на перехресті та ближче 10 метрів від перехрестя п.15.9 ПДР України.

Частина 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає відповідальність перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Специфіка встановлення малозначності діяння в контексті положень ст.22 КУпАП полягає в обовязковій сукупності трьох умов: формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, тобто всіх тих передбачених у законі обєктивних і субєктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) КУпАП характеризують певний склад адміністративного правопорушення; малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного виду адміністративного правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду; малозначне діяння не повинно бути субєктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що зупинка, яка здійснена в забороненому місці була короткотривалою, вимушеною, і по суті не становила загрози заподіяння шкоди суспільним інтересам, а дії позивача були викликані обєктивними чинниками і по суті, не були субєктивно спрямовані на заподіяння істотної шкоди.

За таких обставин, діючи в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, після виявлення правопорушення, інспектор не в повній мірі зясував дійсні обставини справи та не врахував, що не всі діяння, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення тягнуть за собою адміністративну відповідальність. Діяння, яке вчинено позивачем не мало на меті заподіяння шкоди суспільним інтересах і після його вчинення, взагалі такої шкоди не завдало, що характеризує його як малозначне.

Обєктивність розгляду справи про адміністративне правопорушення в даному випадку полягає в тому, що при встановленні малозначності діяння, особа підлягає звільненню від адміністративної відповідальності. Обовязок встановити таку малозначність, в силу вимог ст.ст.245, 280 КУпАП лежить на особі, повноважній розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Всупереч наведеному, інспектором Управління патрульної поліції у м. Львові складено постанову та накладено на позивача адміністративне стягнення. Тому, постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №714883 від 13 січня 2016 року якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, є неправомірною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 62 Конституції України встановлює "призумцію невинуватості", відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З вищевказаного, суд вважає, що відповідач доказів правомірності винесення постанови не надав, вимоги позивача щодо визнання дії протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є правомірними і такі підлягають до задоволення, оскільки не вбачається в діях позивача порушення правил дорожнього руху України.

Оскільки позивач копію постанови про адміністративне правопорушення від 13.01.2016 року отримав лише 23.01.2016 року, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.02.2016 року матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Львова про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - повернуто позивачу, слід поновити строк оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 9, 258,280,287-289,293,294 КУпАП суд, -

П О С Т А Н О В И В:

позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Постанову серії ПС2 №714883 від 13 січня 2016 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП - скасувати. Провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова Ванівський Ю.М.