Справа № 2а/1670/8014/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/9991/75876/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

за участю:

представника відповідача - Чайки М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року

у справі № 2а-1670/8014/11

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у місті Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (яка є правонаступником Державної податкової інспекції у місті Полтаві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Полтаві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 вересня 2011 року № /0 (форми «В1») та № (форми «В4»).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року позов був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07 вересня 2011 року № /0 та № . Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Полтаві Полтавської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_2, посилаючись на те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - ДПІ у м. Полтаві Полтавської області ДПС його правонаступником - ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12 березня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Полтаві провела документальну виїзну позапланову перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань достовірності декларування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2011 року, за результатами якої був складений акт від 10 серпня 2011 року № 6310/17-03/НОМЕР_2.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту за червень 2011 року на 746399,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 неправомірно сформувала податковий кредит у відповідних податкових періодах по господарських операціях з придбання товарів у ВАТ «Каланчацький маслосирзавод», ТОВ «Васко Стиль», ТОВ «Фірма Апрель», ДП «Мілкіленд-Україна», ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод», ПП «Енергосистема», ПП «Екопродвест», оскільки не має фізичних, технологічних та технічних можливостей для проведення вказаних вище фінансово-господарських операцій, що становлять зміст господарської операції.

При цьому, в акті перевірки було встановлено, що: згідно з реєстраційними даними видом діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 є оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами (пункт 2.6 акту); підприємець зареєстрований як платник податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 76893257 від 24 грудня 2003 року (пункт 2.5 акту); згідно пояснень підприємця у періоді, який перевірявся, основних засобів та транспортних засобів не мав; для здійснення підприємницької діяльності, а саме для зберігання придбаних молокопродуктів (масла солодковершкового та сирів в асортименті) орендував складські приміщення у наступних контрагентів: КП «Медея» за адресою: м. Полтава, вул. Харчовиків,6, та у ТОВ «СВС Сервіс» за адресою: м. Харків, вул. Продольна, 8; в ході проведення перевірки проводилось обстеження орендованого складу (холодильника) у контрагента КП «Медея», про що був складений відповідний акт обстеження № 1 від 03 серпня 2011 року, у якому було встановлено, що масло солодковершкове та сири в асортименті, які придбавались підприємцем (згідно податкових накладних) у травні 2011 року та серпні 2010 року (накладні включені до податкового кредиту у травні 2011 року) зберігаються на складі (холодильнику) за адресою: АДРЕСА_1, у 4-ох камерах. Масло солодко вершкове зберігається при температурі 19 градусів в 3-ох камерах на дерев'яних піддонах в картонних коробках з датою виготовлення: червень, липень 2011 року, фактична вага якого не вимірювалась. Масла з датою виготовлення: травень 2011 року при обстеженні складу (холодильника) виявлено не було. Сири в асортименті зберігаються при температурі -2 градуси в окремій камері (холодильнику) термін зберігання яких не більше 120 діб (із зазначенням даного обмеження на коробках) (при умові, що дана продукція придбана у серпні 2010 року) (пункт 2.9 акту).

07 вересня 2011 року ДПІ у м. Полтаві на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № (форми «В4»), яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України зменшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2011 року на 746399,00 грн.

07 вересня 2011 року ДПІ у м. Полтаві на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № (форми «В1»), яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України зменшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за червень 2011 року на 601900,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно сформував податковий кредит у відповідних податкових періодах по господарських операціях з ВАТ «Каланчацький маслосирзавод», ТОВ «Васко Стиль», ТОВ «Фірма Апрель», ДП «Мілкіленд-Україна», ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод», ПП «Енергосистема», ПП «Екопродвест», оскільки: реальність господарських операцій підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, виписаними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, продукція придбавалась з метою використання у власній господарській діяльності, з урахуванням видів діяльності, які здійснює позивач, та була частково реалізована іншим суб'єктам господарювання; транспортування товарів здійснювалось підприємцями-перевізниками, з якими у позивача укладені відповідні договори, факт здійснення перевезень підтверджений товарно-транспортними накладними; висновком судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С. Бокаріуса від 11 травня 2012 року, наданим на виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року, було встановлено, що: висновки акту перевірки від 10 серпня 2011 року №6310/17-03/НОМЕР_2 про завищення підприємцем суми податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2011 року на 746399,00 грн. та про завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2011 року документально не підтверджуються; переміщення товарно-матеріальних цінностей, придбаних підприємцем у контрагентів, вказаних у акті перевірки від 10 серпня 2011 року №6310/17-03/НОМЕР_2, під продавців до позивача та використання підприємцем таких товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності документально підтверджуються.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За визначенням, наведеним у підпункту 14.1.26 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що взаємовідносини між позивачем (покупцем) та ВАТ «Каланчацький маслозавод» (продавцем) відбувалися на підставі договору №15 від 10 березня 2010 року (т.1 арк. справи 73-74), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти: сир твердий, масло селянське згідно накладних. В рамках виконання вказаного договору, позивачем придбано у ВАТ «Каланчацький маслозавод» товар: у серпні 2010 року сир «Російський», сир «Калачацький», сир «Ружен» на загальну суму 290351,41 грн., в тому числі податок на додану вартість - 48391,90 грн., у вересні 2010 року сир «Російський», сир «Калачацький», сир «Ружен» на загальну суму 258000,10 грн., в тому числі податок на додану вартість - 43000,02 грн., у травні 2011 року масло вагове на загальну суму 385000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 64166,66 грн. За результатами здійснення вказаних операцій ВАТ «Каланчацький маслозавод» виписало позитвачу податкові накладні: від 31 серпня 2010 року № 1596 (т.1 арк. справи 76), від 30 вересня 2010 року № 1683 (т.1 арк. справи 78), від 30 травня 2011 року № 501, від 30 травня 2011 року № 506 (т.1 арк. справи 129, 131). Зазначені податкові накладні не містять дефектів форми та змісту. Крім іншого, на виконання вимог пункту 4.1 договору від 10 травня 2010 року № 15, ВАТ «Каланчацький маслозавод» надало позивачу якісні посвідчення на кожну партію продукції, поствідчення про якість, ветеринарні свідоцтва (т.2 арк. справи184-189). Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ВАТ «Каланчацький маслозавод», що підтверджується платіжними дорученнями (т.2 арк. справи 173, 174, 183). Вказані обставини податковим органом не заперечувались.

Крім іншого, на підтвердження факту транспортування товару (сиру, масла) позивачем були надані товарно-транспортні накладні від 31 серпня 2010 року № 2945 (т.1 арк. справи 75), від 30 вересня 2010 року № 1054 (т.1 арк. справи 77), від 30 травня 2011 року № 472 (т.1 арк. справи 128), від 30 травня 2011 року № 467 (т.1 арк. справи 130).

Як вбачається з матеріалів справи, придбаний позивачем у ВАТ «Каланчацький маслозавод» товар доставлявся в складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01 серпня 2010 року № 01/08 (т.1 арк. справи 80), в якому зберігались товарні залишки, які не були реалізовавні позивачем на дату обстедження. Наявність у користуванні позивача вказаного приміщення податковим органом не заперечувалось. Матеріали справи містять накладні КП «Медея» на зберігання: № 31/08 від 31 серпня 2010 року (передано «сир твердий»); № 30/90 від 30 вересня 2010 ркоу (передано «сир твердий»); № 02/06 від 02 червня 2010 року (передано «масло вагове» (т.1 арк. справи 81, 82, 133).

В подальшому, придбаний у ВАТ «Каланчацький маслозавод» товар був реалізований позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується договорами, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а саме: ТОВ «Інтех ПК» - сир твердий (т.1 арк. справи85-88, т.2 арк. справи 28-30), ТОВ «Аксіома» - сир твердий (т.1 арк. справи 83-84, т.2 арк. справи27), ВАТ «Лубенський молокозавод» - масло селянське (т.2 арк. справи 132, 142-145).

Також, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ВАТ «Каланчацький маслозавод» є належним чином зареєстрвоаною юридичною особою та платником податку на додану варітсть (т.3 арк справи 46-48) та здійснює такі види діяльності як: перероблення молока та виробництво сиру (15.51.0); роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами (52.72.2); оптова торгівля іншими продуктами харчування (51.38.0); оптова торгівля молочними продуктами, яйцями тваринним маслом та жирами (51.33.0).

Суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними ВАТ «Каланчацький маслозавод», були включені позивачем до складу податкового кредиту травня 2011 року, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних за травень 2011 року (т.2 арк. справи 7 зворотна сторона), які відповідають додатку № 5 до декларації з податку на додану вартість та даним декларацій з податку на додану вартість (т.2 арк. справи 180-182).

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що включення сум податку на додану вартість за податковими накладними від 31 серпня 2010 року № 1596 та від 30 вересня 2010 року №1683 до складу податкового кредиту травня 2011 року було зумовлене отриманням зазначених податкових накладних від ВАТ «Каланчацький маслозавод» із запізненням, а саме - 08 травня 2011 року, шо підтверджується відбитком календарного штепеля на поштовому конверті (т.1 арк. справи 79).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, перевіркою не було встановлено розбіжностей згідно «Системи співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів» між позивачем та ВАТ «Каланчацький маслозавод».

Також, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів податкового органу щодо того, що на момент обстеження 03 серпня 2011 року на складі (холодильнику) зберігалися саме придбані у ВАТ «Каланчацький маслозавод» в серпні - вересні 2010 року сири, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені обставини, податковим органом надано не було, з урахуванням того, що в ході судового розгляду справи судами було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що придбаний у ВАТ «Каланчацький маслозавод» був сир реалізований позивачем в січні 2011 року ТОВ «Інтех ПК» та ТОВ «Аксіома».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем правомірно включив суму податку на додану вартість в розмірі 155558,58 грн. до складу податкового кредиту травня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2010 року між позивачем (покупцем) та ТОВ «Васко Стиль» (продавцем) був укладений договір № ВС/2907/10 купівлі - продажу (т.1 арк. справи 90-92), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати товар у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його. Згідно з пунктом 2.2 договору товаром у цьому договорі є молочні продукти в асортименті (СЗМ, сироватка, сир, масло селянське, суміші, спреди та ін.). Товар передається покупцеві окремо узгодженими партіями, згідно накладних. В рамках виконання вказаного договору, позивачем в травні 2011 року було придбано у ТОВ «Васко Стиль» масло «Селянське» 10000 кг. на загальну суму 368000,00 грн., в тому числі податок на додагну вартість 61333,00 грн. За результатами здійснення вказаної господарської операції ТОВ «Васко Стиль» виписало позивачу податкову № 1 від 19 травня 2011 року та видаткову №РН-0000013 від 20 травня 2011 року накладні (т.1 арк. спарви 93, 94). Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Васко Стиль», що підтверджується платіжним дорученням від 19 травня 2011 року № 1260.12 (т.1 арк. справи 96). На підставі отриманої податкової накладної № 1 від 19 травня 2011 року, яка не містить дефектів форми та змісту, позивач включив податок на додану вартість у сумі 61333,33 грн. До складу податкового кредиту травня 2011 року. Вказані обставини податковим органом не заперечувались.

Крім іншого, на підтвердження факту транспортування товару (масла «Селянське» вагою 10000 кг) позивачем надана товарно-транспортна накладна АА-1 №11 від 20 травня 2011 року (т.2 арк. справи 77), яка містить наступні відомості: автопідприємство - фізична особа - підприємець ОСОБА_4; замовник - фізична особа - підприємець ОСОБА_2; вантажовідправник - ТОВ «Васко Стиль»; вантажоодержувач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2; перевезення здійснювалося транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_8 за маршрутом: м. Славута Хмельницької області - м. Полтава. Транспортні послуги з вантажних перевезень фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (т.3 арк. справи58) були надані позивачу згідно акту в здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-Б/Н від 21 травня 2011 року (т.2 арк. справи 18) та оплачені позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 21 травня 2011 року (т.2 арк. справи 19). Згідно з даними системи ДАІ (т.3 арк. справи 13 зворотна сторона) транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_8 є автомобіль марки «МERSEDES» вантажний.

В подальшому придбаний товар був реалізований позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується договорами, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а саме: ТОВ «Медея» (т.2 арк. спарви 146-150), ТОВ «Укрпродукт» (т.2 арк. справи 134,169-170), ТОВ «Молочний світ» (т.2 арк. справи 138, 159-160).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту за травень 2011 року податок на додану вартість у сумі 61333,33 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2011 року між позивачем (покупцем) та ТОВ «Фірма Апрель» (постачальником) був укладений договір поставки № 10-02/2011 (т.1 арк. спарви 99-100), відповідно до умов якого (постачальник) зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'яуєтсья прийняти товар по ціні в асортименті і кількості узгодженому сторонами і оплатити його на умовах даного договору. Кількість товару, його асортимент вартість зазначається в видаткових накладних на товар, які які є невід'ємними частинами договору. На виконання вказаного договору позивач у лютому 2011 року придбав у ТОВ «Фірма Апрель» товар (спред солодковершковий «Фермерське 2» 72,5 % жирності кількістю 1000 кг) на загальну суму 17600,00 грн., в тому числі пождаток на додану варітсть 2933,33 грн. На виконання вказаної господарської операції ТОВ «Фірма Апрель» виписало позивачу видаткову від 18 лютого 2011 року № РН000480 (т.1 арк. справи 101) та податкову від 18 лютого 2011 року № 204 (т.1 арк. справи 102) накладні. Оплата за даний товар була здійснена шлязхом безготівкового розрахунку в повному обсязі. Вказані обставиним податковим органом не заперечувались.

Також, матеріали справи містять посвідчення якості № 18, видане ТОВ «Фірма Апрель» 18 лютого 2011 року на товар - спред солодковершковий «Фермерське 2» 72,5 % жирності, сертифікат відповідності № 320395 на товар «спреди солодковершкові та з наповнювачем в асортименті», виданий виробнику продукції - ТОВ «Фірма Апрель» (т.2 арк. справи 206-208).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, придбаний позивачем товар доставлявся на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01 серпня 2010 року № 01/08 (т.1 арк. справи 80), що підтверджується накладною КП «Медея» на зберігання № 180/2 від 18 лютого 2011 року, відповідно до якої передано «спред» 1000 кг (50 ящиків) (т.1 арк. справи 105).

У подальшому товар (спред солодковершковий «Фермерське 2» 72,5 % жирності кількістю 1000 кг) був реалізований позивачем ТОВ «Інтех ПК» в рамках виконання договору від 20 січня 2011 року (т.1 арк. справи 106,107, т.2 арк. справи 31).

На підставі отриманої податкової накладної № 204 від 18 лютого 2011 року, яка не містить дефектів форми та змісту, позивач включив податок на додану вартість у сумі 2933,33 грн. Дло складу податкового кредиту травня 2011 року у звязку із отриманням ціїє податкової накладної 20 травня 2011 року (т.2 арк. спарви 7 зворотна сторона).

Крім іншого, судами було встановлено, що ТОВ «Фірма Апрель» є належним чином зареєстрвоаною юридичною особою та платником податку на додану вартість (т.3 арк. справи 53-57).

Також, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів податкового органу щодо того, що на момент обстеження 03 серпня 2011 року на складі (холодильнику) масла з датою виготовлення: травень 2011 року при обстеженні складу (холодильника) виявлено не було, оскільки в ході судового розгляду справи судами було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що товар (спред солодковершковий «Фермерське 2» 72,5 % жирності кількістю 1000 кг) був придбаний позивачем у ТОВ «Фірма Апрель» у лютому 2011 року, а реалізований - у березні 2011 року ТОВ «Інтех ПК».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту за травень 2011 року податок на додану вартість у 2933,33 грн.

Як вбачаєтсья з матеріалів справи, 10 травня 2011 року між позивачем (позивачем) та ДП «Мілкіленд-Україна» (продавцем) був укладений договір № 357 (т.1 арк. справи 109-111), відповідно до пункту 1.1 якого продавець продає, покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість молочної продукції, в подальшому - товар. Ціна, асортимент, кількість Товару визначається в накладній, що виписується на кожну партію Товару, та завіряється підписами представників сторін. В рамках виконання вказаного договору позивач придбав у ДП «Мілкіленд- Україна» в травні 2011 року масло «Селянське» кількістю 40000 кг. на загальну суму 1520000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 253333,33 грн. та в червні 2011 року масло «Селянське монолит» 40000 кг. на загальну суму 2050000,00 грн. в тому числі податок на додану вартість 410000,00 грн. На підтвердження факту здійснення вказаних господарських операцій позивач надав наступні первинні бухгалтерські документи, а саме: за травень 2011 року: рахунки від 23 травня 2011 року № 241, № 242, видаткові накладні від 24 травня 2011 року № 2922 та від 27 травня 2011 року № 2966, податкову накладну від 24 травня 2011 року № 185 (т.1 арк. справи 112-116); за червень 2011 року: рахунки від 01 червня 2011 ркоу № 266, № 267, від 07 червня 2011 року № 276, видаткові накладні від 03 червня 2011 року № 3054, від 06 червня 2011 року № 2142, від 07 червня 2011 року № 3143, податкові накладні від 02 червня 2011 року № 155, від 17 червня 2011 № 159 (т.1 арк. справи 152-160); ветеринарні та якісні свідоцтва (т.1 арк. справи 192-197); платіжні доручення № 1127 від 24 травня 2011 року, від 02 червня 2011 року № 1260.2 (т.1 арк. справи 117,161).

Як вбачається з пункту 3.1 договору, укладеного між позивачем та ДП «Мілкіленд - Україна», останній здійснює поставку товару на умовах ЕХW Україна по місцю знаходження товару на складі продавця згідно INKOTERMS 2000.

Відповідно до положень Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) термін EX WORKS (... named place) («франко-завод» (... назва місця)) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Зокрема, пунктом А.4 «Поставка» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) встановлено, що продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця в названому місці поставки, без завантаження на будь-який приймаючий транспортний засіб, в узгоджений день чи в межах погодженого періоду або, якщо такого часу не обумовлено, у строк, звичайний для поставки аналогічних товарів. Якщо сторони не узгодили конкретної точки в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього точок, продавець може вибрати таку точку в межах місця поставки, яка найбільш відповідає його цілям.

У спарві, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що між позивачем (замовником) та фізичною - особою підприємцем ОСОБА_5 (перевізником) був укладений договір про надання транспортних послуг №20/05/2011 від 20 травня 2011 року (т.1 арк. справи 118), на виконання умов якого 24 та 27 травня 2011 року фізична - особа підприємець ОСОБА_5 здійснив перевезення вантажу (масла селянського) за маршрутом: м. Славутич (ДП «Мілкіленд-Україна») - м. Полтава автомобілем марки «VOLVO» державний номерний знак НОМЕР_9, що підтверджується актами виконаних робіт від 24 травня 2011 року № 24/05 та від 27 травня 2011 року № 27/05 (т.1 арк. справи 119) та товарно-транспортними накладними від 24 травня 2011 року № 12 та від 27 травня 2012 року № 13 (т.2 арк. справи 84,85). Згідно з даними системи ДАІ (т.3 арк. справи 7 зворотна сторона) транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_9 дійсно є автомобіль марки «VOLVO» сідловий тягач, який належить ОСОБА_5 Також, в матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_5 від 30 листопада 2011 року (т.2 арк. справи 236-237), відібрані старшим оперуповноваженим оперативно-розшукового відділення ВПМ Золотоніської ОДПІ, згідно із якими ОСОБА_5 згадав, що взаємовідносини з позивачем мали місце, оскільки в своїх бухгалтерських документах він знайшов акти виконаних робіт, а перевезення здійснені в проміжках часу кола автомобіль знаходився на території України.

Також, на підтвердження транспортування придбаного у ДП «Мілкіленд-Україна» товару в червні 2011 року позивач надав товарно-транспортні накладні (т.2 арк. справи 75, 82, 83): від 03 червня 2011 року № 16 (перевізник - фізична особа - піприємець ОСОБА_6, вантажовідправник - ДП «Мілкіленд-Україна», вантажоотримувач - фізична особа - піприємець ОСОБА_2, транспортних засіб марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_5, маршрут: АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1), від 06 червня 2011 року № 16 (перевізник - фізична особа - піприємець ОСОБА_6, вантажовідправник - ДП «Мілкіленд-Україна», вантажоотримувач - фізична особа - піприємець ОСОБА_2, транспортних засіб марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_5, маршрут: АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1); від 07 червня 2011 року № 18 (перевізник - фізична особа - піприємець ОСОБА_7, вантажовідправник - ДП «Мілкіленд-Україна», вантажоотримувач - фізична особа - піприємець ОСОБА_2, транспортних засіб марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_6, маршрут: АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1). Згідно з даними системи ДАІ (т.3 арк. справи 6 зворотна сторона, арк. справи 7) транспортні засоби, вказані у товарно-транспортних накладних, дійсно зареєстровані за такими особами.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, придбаний позивачем товар доставлявся на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01 серпня 2010 року № 01/08 (т.1 арк. справи 80), що підтверджується накладними КП «Медея» на зберігання: від 24 травня 2011 року № 24/05 прийнято - масло селянське; від 27 травня 2011 року № 27/05 - масло селянське; від 04 червня 2011 року № 04/06 - масло селянське; від 06 червня 2011 року - масло селянське; від 07 червня 2011 року № 07/06 - масло селянське (т.1 арк. справи 123-124, 163-165).

В подальшому придбаний товар реалізовувався позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується договорами, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними тощо, а саме: ПАТ «Бель Шостка Україна» (т.2 арк. 136--137, 161-166), ТОВ «Медея» (т.2 арк. справи 130, 146-150), ТОВ «Укрпродукт» (т.2 арк. справи 134, 167-168), ДП «Старокостянтинівський молочний завод» (т.2 арк. справи 135, 153-158).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з виснвоками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно сформував податковий кредит травня - червня 2011 року на підставі господарських операцій з ДП «Мілкіленд - Україна».

Як вбачається з матеріалдів справи, 30 травня 2011 року між позивачем (покупцем) та ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод» (продавцем) був укдладений договір № 165 (т.1 арк. справи 135-137), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість молочної продукції, в подальшому - товар. Ціна асортимент, кількість товару визначається в накладній, що виписується на кожну партію товару, та завіряється підписами представників сторін. В рамках виконання вказаного договору, позивач придбав у ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод» в травні 2011 року масло солодковершкове «Селянське» 73 % на загальну суму 800000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 133333,33 грн., та в червні 2011 року - масло солодковершкове «Селянське» 73 % на суму 1358333,33 грн., в тому числі податок на додану вартість 271666,67 грн. На підтвердження факту здійснення вказаної господарської операції позивач надав наступні документи, а саме: за травень 2011 року: рахунок на оплату від 30 травня 2011 року № 66, податкову накладну від 31 травня 2011 року № 42/4, накладну від 06 червня 2011 року № 21 (т.1 арк. справи 138-139, 141); за червень 2011 року: рахунки на оплату від 06 червня 2011 року № 70, від 07 червня 2011 року № 72, видаткові накладні від 09 червня 2011 року № 46, від 14 червня 2011 року № 68, податкові накладні від 06 червня 2011 року № 6/4, № 8/4 (т.1 арк. справи 170-177); ветеринарні свідоцтва та якісні посвідчення на масло солодковершкове (т.2 арк. справи 198-201,205). Оплата за даний товар проведена шляхом безготівкового розрахунку (т.1 арк. справи 140, 171, 174) в повному обсязі. Вказані обставини податковим органом не заперечувались.

Відповідно до пункту 3.1 договору, уклладеного між позивачем та ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод», поставка товару здійснюється самовивозом, автомобільним транспортом покупця.

У спарві, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем (замовником) та фізичною - особою підприємцем ОСОБА_9 (виконавцем) був укладений договір №20/05 (т.1 арк. справи 142), відповідно до умов якого виконавець виконує, а замовник приймає та оплачує виконані послуги з доставки продуктів харчування автотранспортом.

На виконання умов вказаного договору фізична - особа підприємець ОСОБА_9: 06 червня 2011 року здійснив транспортно-експедиційні послуги за маршрутом: м. Могилів-Подільський - м. Полтава, що підтверджується актом виконаних робіт від 06 червня 2011 року № 125 (т.1 арк. справи 16), товарно-транспортною накладною від 06 червня 2011 року № 19 (т.2 арк. справи 80) (водій ОСОБА_10, підпис якого наявний у видатковій накладній від 06 червня 2011 року); 09 червня 2011 року здійснив транспортно-експедиційні послуги за маршрутом: м. Могилів-Подільський - м. Полтава, що підтверджується актом виконаних робіт від 30 червня 2011 року № 121 (т.1 арк. справи143), товарно-транспортною накладною від 09 червня 2011 року № 20 (т.2 арк. справи 81) (водій ОСОБА_11, підпис якого наявний у видатковій накладній від 09 червня 2011 року); 14 червня 2011 року здійснив транспортно-експедиційні послуги за маршрутом: м. Могилів-Подільський - м. Полтава, що підтверджується актом виконаних робіт від 30 червня 2011 року № 121 (т.1 арк. справи 143), товарно-транспортною накладною від 14 червня 2011 року № 76 (т.2 арк. справи 81) (водій ОСОБА_12, підпис якого наявний у видатковій накладній від 14 чнрвня 2011 року).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, придбаний позивачем товар доставлявся на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01 серпня 2010 року № 01/08 (т.1 арк. справи 80), що підтверджується накладними КП «Медея» на зберігання: від 06 червня 2011 року № 06/06 прийнято - масло селянське, від 09 червня 2011 року № 09/06 - масло селянське, від 14 червня 2011 року № 14/06 - масло селянське (т.1 арк.147, 179-180).

В подальшому придбаний товар реалізовувався позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується договорами, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними тощо, а саме: ЗАТ «Укртехприлад ТД» (т.2 арк. справи 131,139- 141), ДП «Старокостянтинівський молочний завод» (т.2 арк. справи 135,153-158).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач правомірно включеним податок на додану вартість в розмірі 405000,00 грн. до складу податкового кредиту травеня - червня 2011 року (т.2 арк. справи 177-182).

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2010 року між позивачм (покупцем) та ПП «Енергосистема» (продавцем) був укладений договір №1/8 (т.1 арк. справи 182), відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити та продати, а покупець приймає та оплачує «Масло селянське» (товар) на умовах даного договору. В рамках виконання вказаного договору, позивачем у серпні - вересні 2010 року було придбане у ПП «Енергосистема» масло селянське 14400 кг. на загальну суму 211200,00 грн., в тому числі податок на доадну вартість 35200,00 грн. За результатами здійснення господарських операцій ПП «Енергосистема» виписало податкові накладні від 30 серпня 2010 ркоу № 87 та від 07 вересня 2010 року № 98 (т.1 арк. справи 185, 187), які не містять дефкектів форми та змісту. Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПП «Енергосистема», що підтверджується платіжними дорученнями від 30 серпня 2010 року № 54 та від 07 вересня 2010 року № 57 (т.1 арк. справи 184, 188).

На підтвердження реальності транспортування товару (масла «Селянське» 14400 кг) позивачем надана товарно-транспортна накладна № ААА-1 від 07 вересня 2011 року (т.2 арк. справи 79). Перевезення здійснювалося ПП «Західекспотранс» (видами діяльності якого є: організація перевезень вантажів та діяльність вантажного автомобільного транспорту) транспортним засобом марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_7. Згідно даними системи ДАІ (т.3 арк. справи 5 зворотна сторона) автомобіль марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_7належить ПП «Західекспотранс».

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, придбаний позивачем товар доставлявся на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01 серпня 2010 року № 01/08 (т.1 арк. справи 80), що підтверджується накладною КП «Медея» на зберігання від 07 вересня 2011 року № 07/09 прийнято - масло селянське (т.1 арк. справи 191).

В подальшому придбаний товар був реалізований позивачем ТОВ «Молочник», що підтверджується договором, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортнитми накладними (т.1 арк. справи 192, 193, т.2 арк. справи 20-26).

Як вбачаєтсья з матеріалів справи, суми податку на додану вартість за податковими накладними від 30 серпня 2010 року № 87, від 07 вересня 2010 року № 98 були включені до складу податкового кредиту червня 2011 року, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних за червень 2011 року (т.2 рак. справи 8 зворотна сторона), які відповідають додатку № 5 до декларації з податку на додану варітсть та даним декларації з податку на додану вартість (т.2 арк. справи 177-179).

Крім іншого, перевіркою не було встановлено розбіжностей згідно Системи співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів між позивачем та ПП «Енергосистема».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність включення позивачем податку на додану вартість у сумі 35200,00 грн. до складу податкового кредиту червня 2011 року.

Як вбачаєтсья з матеріалів справи, 10 серпня 2010 року між позивачем (покупцем) та ПП «Екопродвест» був укладений договір №10/08 (т.1 арк. справи 195), відповідно до умов якаого продавець поставляє та продає, а покупець приймає та оплачує «Масло селянське» (товар) на умовах даного договору. В рамках виконання вказаного договору позивач в серпні 2010 року придбав у ПП «Екопродвест» масло «Селянське» 20000 кг. на загальну суму 1016000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 169333,33 грн. В свою чергу, ПП «Екопродвест» надало позивачу видаткову накладну від 13 серпня 2010 року № 36 та податкову накладну від 13 серпня 2010 року № 30 (т.1 арк. справи 196, 197). Оплата за даний товар була проведена шляхом безготівкового розрахунку в повному обсязі (т.1 арк. справи 198-200). Вказані обстави ни податковим органом не зарперечувались.

На підтвердження реальності транспортування товару (масла «Селянське» 20000 кг) позивачем була надана товарно-транспортна накладна серії ЕМ № 9 від 13 серпня 2010 року (т.2 арк. справи 78).

Перевезення здійснювалося фізичною особою - підприємцем ОСОБА_13, яка згідно із даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.3 арк. справи 22-23) здійснювала, зокрема, такий вид діяльності як організація перевезень вантажів та діяльність вантажного автомобільного транспорту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, придбаний позивачем товар доставлявся на складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на відповідальне зберігання КП «Медея» на підставі договору від 01 серпня 2010 року № 01/08 (т.1 арк. справи 80), що підтверджується накладною КП «Медея» на зберігання від 13 серпня 2010 року № 13/08 прийнято - масло селянське (т.1 арк. справи 205).

В подальшому придбаний товар був реалізований позивачем ТОВ «Молочник», що підтверджується договором, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (т.1 арк. справи 204-205, т.2 арк. справи 20-26, 133).

Сума податку на додану вартість за податковою накладною від 13 серпня 2010 року №30 була включена позивачем до складу податкового кредиту червня 2011 року, відображена у реєстрі отриманих податкових накладних за червень 2011 року (т.2 арк. справи 8 зворотна сторона), яка відповідає додатку № 5 до декларації з податку на додану варітсть та даним декларації з податку на додану вартість (т.2 арк. справи 177-179) .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з виснвоками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно включиий податок на додану вартість у сумі 169333,33 грн. до складу податкового кредиту червня 2011 року.

Також, колегія суддів вказує, що у разі, коли платник податку отримує належним чином оформлену податкову накладну із запізненням, то він відповідно до зазначених законодавчих норм, але з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), та встановленого пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не позбавляється права на включення вказаної в ній суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому вона була отримана.

За таких обставин,колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно сформував податковий кредит по господарських операціях з ВАТ «Каланчацький маслосирзавод», ТОВ «Васко Стиль», ТОВ «Фірма Апрель», ДП «Мілкіленд-Україна», ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод», ПП «Енергосистема», ПП «Екопродвест», з урахуванням того, що посилання податкового органу про те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не мала фізичних, технологічних та технічних можливостей для здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами, оскільки зазначені посилання були спростовані належними та допустимими доказами, наданими позивачем в процесі розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, а також зважаючи на те, що позивач використовував орендовані основні засоби, залучені трудові ресурси тощо, що також зхнайшло своє відображення у акті первеірки.

Крім іншого, матеріали справи містять висновок судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С. Бокаріуса від 11 травня 2012 року, наданий на виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року, в якому було встановлено, що: висновки акту перевірки від 10 серпня 2011 року №6310/17-03/НОМЕР_2 про завищення підприємцем суми податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2011 року на 746399,00 грн. та про завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2011 року документально не підтверджуються; переміщення товарно-матеріальних цінностей, придбаних підприємцем у контрагентів, вказаних у акті перевірки від 10 серпня 2011 року №6310/17-03/НОМЕР_2, під продавців до позивача та використання підприємцем таких товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності документально підтверджуються (т.2 арк. справи 118-126).

Відповідно до пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.5 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна