Справа № 804/3522/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/5051/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014

та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014

у справі № 804/3522/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Г.Л.»

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «І.Г.Л.» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 01.10.2013.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014, позов задоволено; скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, з мотивів протиправності його прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить її відхилити та залишити без змін оскаржувані судові рішення, як законні та обґрунтовані.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки ТОВ «І.Г.Л.» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, складено акт № 483/221/34824762 від 17.09.2013, в якому зафіксовано порушення, зокрема: п. 1.32 ст. 1, пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.36 та пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1 пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 та п. 137.10 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 707 651 грн., у т.ч.: за ІІІ квартал 2010 року в сумі 61 592 грн., за IV квартал 2010 року в сумі 49 235 грн., за І квартал 2011 року в сумі 41 690 грн., за ІІ квартал 2011 року в сумі 267 047 грн., за ІІІ квартал 2011 року в сумі 456 302 грн., за IV квартал 2011 року в сумі 353 578 грн., за І квартал 2012 року в сумі 441 740 грн., за ІІ квартал 2012 року в сумі 561 409 грн., за ІІІ квартал 2012 року в сумі 418 074 грн., за IV квартал 2012 року в сумі 56 984 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 01.10.2013 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 104 910,50 грн., в т.ч.: 2 707 651 грн. основного платежу та 397 259,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Доводи відповідача стосовно порушення ТОВ «І.Г.Л.» вимог податкового законодавства ґрунтуються на відображенні позивачем операцій, що не мали характер реального настання наслідків, ними обумовлених.

Матеріалами справи встановлено, що 04.11.2009 між ТОВ «І.Г.Л.» (продавець) і ТОВ «Компанія «Ремелектросервіс» (покупець) укладений договір купівлі-продажу № И-107, за умовами якого продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити: автотовари, АКБ, згідно заявки на поставку. Згідно п. 1.2 договору кількість, номенклатура (асортимент), погоджується в заявках на поставку і передаються окремими поставками згідно цін, які діють на момент відвантаження і зазначені в накладних на кожну поставку товару. Відповідно до п. 3.1 договору покупець отримує товар за своєю адресою, шляхом самовивозу зі складу продавця або шляхом використання послуг транспортних компаній.

20.07.2009 між ТОВ «І.Г.Л.» (продавець) і ТОВ «Таурус Голд» (покупець) укладений договір купівлі-продажу №163, за умовами якого продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити: автотовари, згідно заявки на поставку. Згідно п. 1.2 договору кількість, номенклатура (асортимент), погоджується в заявках на поставку і передаються окремими поставками згідно цін, які діють на момент відвантаження і зазначені в накладних на кожну поставку товару. Відповідно до п. 3.1 договору покупець отримує товар за своєю адресою, шляхом самовивозу зі складу продавця або шляхом використання послуг транспортних компаній.

20.08.2012 між ТОВ «І.Г.Л.» (продавець) і ТОВ «Спецагроресурс» (покупець) укладений договір поставки товару №174, за умовами якого продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити: автотовари, АКБ, мастильні матеріали, згідно заявки на поставку. Згідно п. 1.2 договору кількість, номенклатура (асортимент), погоджується в заявках на поставку і передаються окремими поставками згідно цін, які діють на момент відвантаження і зазначені в накладних на кожну поставку товару.

01.06.2010 між ТОВ «І.Г.Л.» (продавець) і ПП «Анта» (покупець) укладений договір купівлі-продажу № 163, за умовами якого продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити: автотовари, АКБ, згідно заявки на поставку. Згідно п. 1.2 договору кількість, номенклатура (асортимент), погоджується в заявках на поставку і передаються окремими поставками згідно цін, які діють на момент відвантаження і зазначені в накладних на кожну поставку товару.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат суму витрат, понесених ним при здійсненні господарської діяльності, та підтверджені відповідними платіжними дорученнями та іншими первинними документами бухгалтерського обліку; якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для застосування до платника податків відповідальності у вигляді збільшення податкового законодавства та штрафних санкцій, якщо останній виконав усі передбачені Законом умови щодо відображення у податковій звітності господарських відносин, що підтвердженні складеними належним чином первинними документами первинного бухгалтерського обліку, що відповідають вимогам закону щодо своєї форми та змісту.

Однак, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Слід зазначити, що вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 зазначеного Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та контрагентами: ТОВ «Таурус Голд», ТОВ «Спецагроресурс», ТОВ «Компанія «Ремелектросервіс», ПП «Анта», не досліджено правомірності формування позивачем доходу від реалізації автотоварів на адресу підприємств-покупців ТОВ «Таурус Голд», ТОВ «Спецагроресурс», ТОВ «Компанія «Ремелектросервіс», які на думку податкового органу проведені по ланцюгу на підставі нікчемного правочину, не досліджено руху активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами та факту здійснення оплати позивачу за придбані товари вищевказаними покупцями.

Також, судами в даному випадку ретельно не перевірено доводи сторін та докази щодо реальності здійснення ТОВ «І.Г.Л.» господарських операцій з відповідними контрагентами, не встановили, за якими саме господарськими операціями було сформовано витрати спірного періоду, не з'ясували реальність цих угод із підтвердженням їх первинними документами бухгалтерського обліку.

При цьому слід наголосити, що в умовах дії такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з'ясування усіх обставин справи, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору, сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентами, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримання податкової вигоди, або те, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на формування витрат не можна вважати законним.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний