Справа № 826/4297/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4297/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 травня 2016 року 08:45 № 826/4297/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТЄ Україна»

до

Київської міської митниці ДФС

про

визнання бездіяльності протиправною, зобов’язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ЗТЄ Україна» (надалі – позивач або ТОВ «ЗТЄ Україна») з позовом до Київської міської митниці ДФС (надалі – відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Київської міської митниці ДФС щодо не підготовки нею висновку за формою згідно додатку № 1 до Порядку № 882/1188 та Порядку № 618 про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно сплачених зарахованих до бюджету митних та інших платежів, та не подання такого висновку до органів Державної казначейської служби України (з урахуванням заяви від 21.04.2015 про уточнення позовних вимог).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, та подав до канцелярії суду заперечення проти позову. В тексті своїх заперечень Київська міська митниця ДФС зазначила, що товари пред'явленні до митного оформлення згідно митних декларацій № 100190000/2012/3444438 від 13.12.2012 та № 100270800/2013/172967 від 06.08.2013 підлягали оподаткуванню на загальних підставах, оскільки не відносилися до комп'ютерних програм (продукти/результат комп'ютерної діяльності), які згідно вимог чинного законодавства звільняються від оподаткування. Крім того, оскільки при подані таких митних декларацій декларантом самостійно були визначені митні вартості товарів і суми митних платежів необхідних до сплати органу доходів і зборів, то дані суми були узгоджені між декларантом та митним органом.

У зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, призначене на 21.04.2016, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У відповідь Київська міська митниця ДФС надіслала позивачу лист від 20.10.2015 № 6326/10/26-70-25-01-03 (а.с. 93 – 94), яким повідомила про відсутність законодавчих підстав для повернення коштів за митними деклараціями № 100190000/2012/3444438 від 13.12.2012 та № 100270800/2013/172967 від 06.08.2013 з посиланням на норму ст. 264 Митного кодексу України. Крім того, митниця зазначила, що оформлення митної декларації № 125120105/2013/262015 від 15.05.2013 нею не здійснювалося.

Не погоджуючись з такою відповіддю митниці в частині відмови у поверненні коштів за митними деклараціями № 100190000/2012/3444438 від 13.12.2012 та № 100270800/2013/172967 від 06.08.2013, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з цим позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 74 Митного кодексу України від 13.03.2012 року (в редакціях чинних на момент митного оформлення імпортних товарів позивача, надалі – МК України) встановлено, що іноземні товари при імпорті випускаються у вільний обіг на митній території України після сплати всіх належних митних платежів.

В свою чергу, відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 4 МК України поняттям «митні платежі», з-поміж іншого, охоплюється податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Операції з імпорту товарів оподатковується податком на додану вартість згідно з пп. «в» п. 185.1 Податкового кодексу України (далі – ПК України) та з урахуванням особливостей, передбачених ст. 206 цього Кодексу («Особливості оподаткування операцій під час переміщення товарів через митний кордон України залежно від обраного митного режиму»).

Так, згідно з нормами п. 206.1 – 206.2 ст. 206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Операції із ввезення на митну територію України товарів у митному режимі імпорту оподатковуються податком за ставкою, визначеною підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 цього Кодексу, крім операцій: із ввезення товарів, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197 та підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, а також відповідно до міжнародних договорів, ратифікованих Верховною Радою України; із ввезення із звільненням від оподаткування товарів, що були поміщені в митний режим переробки за межами митної території України та в межах визначеного Митним кодексом України строку повертаються на митну територію України; із ввезення з частковим звільненням від оподаткування товарів.

При визначенні бази оподаткування податком на додану вартість необхідно враховувати, те, що вона не повинна бути нижчою за митну вартість товарів, визначену згідно з розділом III МК України, а також вона включає мито та акцизний податок (про що вказано у п. 190.1 ст. 190 ПК України).

У зв’язку з цим податок на додану вартість при імпорті нараховується після нарахування мита і акцизного податку на підакцизні товари. У випадку коли ціна імпортованих товарів виражена в іноземній валюті, то перерахунок валютної суми в гривні провадиться за курсом Національного банку України на дату подання митної декларації для митного оформлення товару.

Згідно із п. 14.1.115 ч. 1 ст. 14 ПК України, правила якого застосовуються до відносин, пов'язаних зі справлянням митних платежів, як надміру сплачені грошові зобов'язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

При цьому, як зазначає Верховний Суд України у своїй постанові від 25.11.2014 за № 21-207а14: «Митне та податкове законодавство не містить переліку причин, через які може статися помилкова та/або надмірна сплата сум платежів. Оскільки визначення розміру (суми) митних платежів здійснюється шляхом дій над кількісними числовими показникам (одиницями) виміру, не виключено, що операції з ними з якихось причин можуть призвести до неправильного (хибного) розрахунку чи обчислення сум платежів. Важливо, що в основі таких дій не було умисних протиправних дій суб'єктів правовідносин, діяльність яких пов'язана із визначенням і справлянням митних платежів».

Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Зокрема, згідно із ч. 1 - 4 с. 301 МК України (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою від 17.09.2015), повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Одночасно нормою абз. 6 п. 5 ст. 301 МК України визначено, що повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів (п. 6 ст. 301 зазначеного Кодексу).

Також, відповідно до ч. 43.1 - 43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

За змістом пункту 2 Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково або надміру сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митним органом, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618, саме даний Порядок (надалі – Порядок № 618) на виконання вимог статті 43 ПК України визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Так, відповідно до положень абз. 1 і 2 п. 1, п. 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку № 618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. До заяви, зокрема, додаються: аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі; документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Відповідно до п. 5 Порядку взаємодії № 882/1188 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно з п. 7 Порядку взаємодії № 882/1188 орган Міндоходів на підставі даних особових рахунків платників готує висновок за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, два примірники Реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, та три примірники Реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Контроль за прийняттям/передаванням висновків органи Міндоходів, місцеві фінансові органи, органи Казначейства проводять шляхом проставляння на відповідних примірниках Реєстрів відміток про надходження документів до установи у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242.

За платежами, належними державному бюджету, орган Міндоходів у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з Реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

Місцевий фінансовий орган у строк не пізніше ніж протягом двох робочих днів здійснює погодження отриманих висновків шляхом засвідчення підписом керівника місцевого фінансового органу, засвідченим печаткою, та повертає їх згідно з Реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу Міндоходів.

Орган Міндоходів не пізніше наступного робочого дня від дати отримання висновку, погодженого місцевим фінансовим органом, передає його згідно з Реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу Казначейства.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов’язань у визначеному законодавством порядку (п. 11 такого Порядку).

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що чинним законодавством відповідно до ст. 301 МК України та ст. 43 ПК України визначений механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

Зі змісту позову вбачається, що в обґрунтування виникнення права на повернення з державного бюджету сум податку на додану вартість, як таких, що були сплачені помилково під час митного оформлення імпортних товарів, позивач посилається на обставини оподаткування звільнених від цього операцій з поставки програмного забезпечення (як складових обладнання), а також операцій з передачі права користування програним забезпеченням (ліцензії).

У відповідності до чинних норм Митного кодексу України та Податкового кодексу України не оподатковуються податком на додану вартість комп'ютерні програми - продукти/результат комп'ютерної діяльності, а також операції з надання права на користування програмною продукцією – але тільки у разі отримання оплати у грошовій формі.

Так, згідно п. 26-1 підрозділу 2 розділу XX ПК України, тимчасово, з 1 січня 2013 року до 1 січня 2023 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції. Для цілей цього пункту до програмної продукції відносяться, зокрема: результат комп'ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп'ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів.

Пунктом 4 ст. 51 МК України передбачено, що під час визначення митної вартості носіїв інформації, які імпортуються, що містять програмне забезпечення для обладнання з обробки даних, ураховується лише вартість носія інформації за умови виділення з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості програмного забезпечення та/або вартості носія. Відомості щодо вартості програмного забезпечення та/або вартості носія повинні базуватися на документально підтверджених даних.

Також, при наданні невиключного права на користування програмною продукцією на підставі ліцензійного (субліцензійного) договору має місце операція з надання права на користування об'єктом авторського права чи нематеріальним активом, який залишається у власності іншої особи (правовласника). Плата за надання права користування комп'ютерною програмою як об'єктом авторського права, яку користувач сплачує на підставі ліцензійного (субліцензійного) договору, є роялті. В силу припису пп. 196.1.6 п. 196.1 ст. 196 ПК України виплата роялті у грошовій формі не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

За результатами дослідження та аналізу змісту наданих позивачем документів, перелік яких наведений вище, а також документів, що надавалися декларантом ТОВ «ЗТЄ Україна» під час митного оформлення товарів за митними деклараціями № 100190000/2012/3444438 від 13.12.2012 та № 100270800/2013/172967 від 06.08.2013 (копії яких були додані відповідачем до заперечень, а.с. 163 – 226 Т. І), суд встановив наступне.

Відповідно до додатку до цього контракту від 07.11.2012 «Програмне забезпечення», за умовами та статями, що викладені в цьому Додатку, покупцю (позивачу) надається неексклюзивна, безстрокова, обмежена ліцензія на: використання програмного забезпечення, але тільки у цілях експлуатації та обслуговування обладнання покупцем; на надання дозволу використовувати програмне забезпечення іншим покупцям обладнання, але тільки в цілях експлуатації та обслуговування обладнання іншим покупцям такого обладнання. За умовами п. 5 додатку від 07.11.2012 «Програмне забезпечення» у покупця не виникає зобов’язання з виплати ліцензійних платежів окремо від ціни придбання програмного забезпечення та обладнання.

При цьому, перелік програмного забезпечення (як будь-якого екземпляру комп’ютерної програми, щ придбавається покупцем у постачальника на умовах цього контракту для використання разом з обладнанням) наведений у таблиці № 1 до цього додатку до контракту. Вартість програмного забезпечення за даними таблиці № 1 до вказаного додатку становить 147 638,42 дол. США, та включена до вартості обладнання за специфікацією № 1 від 07.11.2012.

Решта суми вартості контракту (а саме у розмірі 175 398,65 дол. США) як заборгованість покупця за вказаним контрактом була прощена постачальником згідно додаткової угоди № 4 від 05.01.2015 до цього контракту.

Таким чином, зі змісту контракту та додатків до нього слідує, що окремо вартість ліцензійних платежів за таким контрактом сторонами не визначалася (в тому числі вартість за право користування програмним забезпеченням у визначених контрактом цілях), а вартість програмного забезпечення, що входила до загальної вартості обладнання та операції з поставки якого у 2012 році не звільнялися від оподаткування податком на додану вартість, була визначена у розмірі 147 638,42 дол. США.

На виконання умов цього контракту компанія «TEKELEC GLOBAL, INC» поставила позивачу товар, що був оформлений за митною декларацією № 100270800/2013/172967 від 06.08.2013 як «пристрої для приймання, перетворення та передачі або відновлення голосу, зоображень та іншої інформації, включаючи пристрої для комутації та маршрутизації: Платформа обробки сигнального трафіку (STP) -EAGLE 5 - ISS - 2 пари (4 од.) в розібраному стані». Задекларована вартість обладнання склала 4 500 000 дол. США (що в еквіваленті на нацвалюту склала 35968500 грн. за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 дол. США). Сума сплаченого ПДВ за вказаною митною декларацією становить 7 193 700 грн.

Зі змісту наданих позивачем документів (додатків до контракту, без надання перекладу з англійської мови на українську), та документів, що надавалися декларантом до митного оформлення, не вбачається за можливо встановити перелік програмного забезпечення, що постачалося разом з обладнанням, та визначити його вартість окремо від самого обладнання (відповідних носіїв).

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що наявними матеріалами справи факт переплати податку на додану вартість та відповідно виникнення у позивача право на отримання з державного бюджету сум такого податку, як таких, що були сплачені помилково, у заявлених розмірах не підтверджується. Як наслідок суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо відмови у задоволенні заяви ТОВ «ЗТЄ Україна» від 17.09.2015 № 170915 про повернення помилково сплачених до бюджету сум податку на додану вартість у розмірі 3 835 959,83 грн. Також, в таких діях відповідача відсутні ознаки бездіяльності, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЗТЄ Україна».

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, –

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТЄ Україна» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський