Справа № 308/744/16-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/744/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Коціпак З.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 у порядку провадження у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатській області про визнання дій ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатській області неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В ході судового розгляду справи позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, за якою просила суд:

-визнати неправомірними дії ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді, щодо

неврахування матеріальних допомог та суми індексації при призначенні розміру пенсії;

-зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді здійснити перерахунок пенсії позивача з врахування індексації грошових доходів (за 30 років державної служби у розмірі 90 % від нарахованої заробітної плати) із врахуванням збільшення на суму виплачених матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально побутових умов та інших в період з 01.02.2006 по 31.01.2008 року (8509 грн. 04 коп.) і виплатити різницю перерахованої пенсії з дня призначення, а саме з 12.02.2008 року по теперішній час.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що з 12 лютого 2008 року перебуває на обліку ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді та отримує пенсію державного службовця у відповідності до Закону України «Про державну службу» за 30 років державної служби 90 % від нарахованої заробітної плати. Позивач зазначає, що згідно довідки від 20.03.2008 року № 462-12 яку вона подала до ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у м. Ужгороді їй було проведено відповідно до постанови КМУ від 09.03.2006 р. № 268 перерахунок пенсії.

Вказує на те, що ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у м. Ужгороді при розрахунку розміру заробітної плати для визначення розміру пенсії не врахувало інших виплат, зазначених у графі довідки «Інші виплати», а саме суми матеріальної допомоги на оздоровлення ; матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, cум індексації заробітної плати та інші, які передбачено законом ( розмір яких становить 8 509,04 грн. за період з 01.02.2006р. по 31.01.2008р. ) і з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. 15.01.2016 року позивач звернулася із письмовою заявою до УПФ в м. Ужгороді про порушення працівниками управління Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також про перерахунок призначеної їй пенсії до якої надала довідку від 14.01.2016 р. № 114-06 виданої Закарпатським обласним центром зайнятості. Однак листом від 19.01.2016 року за № 02/І-09 відповідач відмовив позивачу ОСОБА_1 у перерахунку призначеної пенсії, посилаючись на те, що при визначенні розміру пенсій державним службовцям до заробітної плати враховуються виплати, які згідно зі статтею 33 ЗУ Про держвну службу входять до структури заробітної плати.

Вважає, що дії УПФ України в м. Ужгород щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії є протиправними з підстав викладених в адміністративному позові.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається, зокрема на положення ст. 66 ЗУ Про пенсійне забезпечення якою врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій, статті 33,37,37-1 ЗУ Про держвну службу, статті 41 ЗУ«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статті 2 Закону України "Про оплату праці".

Отже, на думку позивача , посадовими особами ПФ України в м. Ужгороді Закарпатської області неправомірно не враховано при обчисленні їй розміру пенсії інших виплат, зазначених у графі довідки «Інші виплати», а саме суми матеріальної допомоги на оздоровлення ; матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань ; сум індексації заробітної плати, сукупний розмір яких складає 8 509,04 грн. , які є складовими заробітної плати державного службовця і на які нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Позивач вважає, що діями посадових осіб управління ПФ України в м. Ужгороді Закарпатської області порушені її права та інтереси, а від так за захистом таких, вимушена звертатися до суду.

З посиланням на викладене, позивач просить суд уточнені позовні вимоги задовольнити.

В ході судового розгляду справи позивач звернулася до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача на належного відповідача ОСОБА_4 обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, оскільки під час судового розгляду відбулась реорганізація управління шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області й управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області та утворення Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Ухвалою суду від 19.04.2016 року проведено заміну неналежного відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Ужгород на належного відповідача ОСОБА_4 обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, залучено до участі у справі в якості належного відповідача ОСОБА_4 обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог від 19.04.2016 року. Зокрема надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Заперечила проти доводів представника відповідача щодо пропуску нею строку звернення з даним позовом до суду, оскільки про порушене право вона дізналася лише в грудні 2015 року та вчасно, в межах шестимісячного строку, звернулася до суду із відповідним позовом.

Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. Крім того зазначила, що, як вбачається з матеріалів позову позивач звернулася до суду за захистом свого оспорюваного права у січні 2016 року. Однак, позовні вимоги стосуються періоду та подій, які мали місце ще у лютому 2008 року і це аж ніяк не співвідноситься з можливістю захисту її оспорюваних прав тільки тепер. Відтак, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з пропущенням строку позовної давності встановленого чинним процесуальним законодавством із цих підстав просить суд залишити позовну заяву позивача без розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Із змісту статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 11, ч. 2ст. 71 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області з 12.02.2008 року , і їй призначено пенсію державного службовця згідно ЗУ Про державну службу.

Як встановлено судом, 15 січня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок їй пенсії у звязку з тим, що при нарахуванні пенсії не було враховано усі складові заробітної плати, а саме: суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань ; сум індексації заробітної плати, зазначених у графі «інші доходи», сукупний розмір яких складає 8 509,04 грн., з яких сплачено внески до Пенсійного фонду/а.с. 8/

Проте, листом № 02/І-09 від 19.01.2016 року ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області повідомило позивача про те, що включення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсій державних службовців матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціальних та побутових питань, індексації тощо постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» не передбачено. Що стосується, питання права на перерахунок пенсії державного службовця, то згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року, передбачено, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Також, у звязку з викладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищезазначеними законами, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються, а відтак відмовив позивачу у перерахунку пенсії у звязку з відсутністю підстав /а.с. 9/

14.01.2016 р. Закарпатським обласним центром зайнятості видано позивачу довідку за № 114-06 від 14.01.2016 р. про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяці роботи або за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за період з 01.02.2006 року по 31.01.2008 року у графі «Інші виплати», які були виплачені позивачеві зазначена сума 8509,04 грн., з яких: 8069,40 грн. матеріальна допомога та 439,64 грн. сума індексації, які, як вважає позивач незаконно не були враховані відповідачем при нарахуванні їй пенсії. /а.с. 7, 10/

Тобто фактично, між сторонами виник спір щодо правомірності врахування чи неврахування при нарахуванні пенсії державному службовцю сум матеріальної допомоги та сум індексації заробітної плати.

За змістом статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 3723-XII) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входять: основна та додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці державного службовця.

Так само, відповідно до ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення; суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати та не мають разового характеру.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 1058-ІV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

До цього зводяться правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року.

Зокрема, судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 06 листопада 2013 року (№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13 відповідно) та у постанові від 03 червня 2014 року № 21-134а14 зазначила, що висновок, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-XII та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788- XII.

Суд приймає до уваги зазначені висновки Верховного суду України, які за вимогами ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про пропуск строку звернення повивачем з відповідним позовом до суду, оскільки про порушене право позивач дізнався лише 19.01.2016 року та вчасно, в межах шестимісячного строку, звернувся до суду із відповідним позовом.

З огляду на викладене, суд, вважає, що відповідач, порушуючи п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, неправомірно не включив при розрахунку розміру пенсії позивачу суми матеріальної допомоги та суми індексації заробітної плати, на які нараховувалися та сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а отже повинні враховуватись в дохід позивача як застрахованої особи для обчислення пенсії, а відтак, права позивача підлягають захисту судом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Проте, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо обмеження можливості нарахування пенсії позивачу зазначеним законом, оскільки при проведенні перерахунку пенсії позивачу застосуванню підлягає така норма закону, яка діяла на момент призначення пенсії, а відтак відсутні підстави для обмеження періоду, за який суми матеріальної допомоги, інших заохочувальних виплат, індексації заробітної плати включаються до розрахунку заробітної плати.

Як зазначено у ч. 2 ст. ст. 46 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З урахуванням викладеного, виходячи з основоположних засад Конституції України, проаналізувавши чинне пенсійне законодавство, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не було не враховано при обчисленні розміру пенсії позивача сум матеріальної допомоги та сум індексації заробітної плати.

Відповідно до статті 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значеня для прийняття рішення тощо.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності.Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення щодо не врахування при обчисленні розміру пенсії позивача сум матеріальної допомоги та сум індексації заробітної плати, суду надано не було, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, а тому приходжу до висновку ,що уточнені позовні вимоги в є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення.

Згідно до статті 159 КАС України, судом у встановленому процесуальним порядком з'ясовані обставини справи, що підтверджуються належними і допустимими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, враховані норми матеріального права, якими врегульовані спірні відносини. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог законодавства, що призвело до порушення суб'єктивних прав позивача, які підлягають поновленню судом .

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Тому суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені нею по справі судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163,185-186 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Уточнені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Ужгород щодо неврахування сум матеріальних допомог та суми індексації заробітної плати при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням індексації грошових доходів із врахуванням збільшення на суму виплачених матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально - побутових умов та інших виплат в період з 01.02.2006 року по 31.01.2008 року (8509 грн. 04 коп.) і здійснити виплату різниці між фактично отриманою та перерахованою суми пенсії з дня призначення пенсії , а саме з 12.02.2008 року по 27.01.2016 року (дату звернення до суду з відповідним позовом).

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Доманинська, 314, ідентифікаційний номер суду невідомий, понесені нею по справі судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5