Справа № 826/673/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 травня 2016 року №826/673/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиголовного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач-1) державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчука Олександра Юрійовича (відповідач-2) ОСОБА_3 (третя особа-1) ОСОБА_4 (третя особа-2) ОСОБА_5 (третя особа-3) ОСОБА_6 (третя особа-4)
провизнання протиправним та скасування рішення від 19.03.2015, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчука Олександра Юрійовича, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить:

- визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчука Олександра Юрійовича про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) індексний номер 20111469 від 19.03.2015, відкриття розділу в Державному реєстрі прав та внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 35131776 від 19.03.2015, видане державним реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчуком Олександром Юрійовичем, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_6);

- зобов'язати відповідачів - державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчука Олександра Юрійовича та реєстраційну службу головного управління юстиції у місті Києві - внести зміни до Державного реєстру та реєстраційної справи, привести реєстр і вказану справу у відповідність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2016 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 35131776 від 19.03.2015 року, видане державним реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчуком Олександром Юрійовичем, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_6).

Позовні вимоги мотивовано тим, що державним реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві під час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не встановлено відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, не перевірено документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав, не зроблено запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, оскільки вказаним рішенням за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на самочинне будівництво без будь-яких на це підстав.

Під час судового розгляду справи неналежного відповідача-1 - реєстраційну службу головного управління юстиції у місті Києві - замінено на належного - головне територіальне управління юстиції у місті Києві.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних у державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві повноважень.

ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог також заперечувала, вказавши, що станом на момент звернення до відповідачів останньою об'єкт нерухомого майна, з метою реєстрації права власності на який остання і звернулася до реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві, введено в експлуатацію, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Державною архітектурно-будівельною інспекцією України.

Решта третіх осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надали.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_7, який брав участь у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть від 03.01.2016, з огляду на що останній вибув зі спірних правовідносин.

З огляду на викладене, розгляд справи №826/673/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.02.2015, у відповідності до якої остання просила зареєструвати право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії реєстраційної справи №00, ОСОБА_6 до вказаної заяви додано такі документи:

- квитанції за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- копію паспорту громадянина України ОСОБА_6;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_6;

- копію нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 від 10.04.2014;

- копію кваліфікаційного сертифіката відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури від 01.12.2014 серії НОМЕР_1;

- копію технічного паспорту;

- копію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 21.08.2014 №ІУ13;

- копію декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 24.07.2014 №ІУ44;

- копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії №049665 від 11.05.2012;

- копію інформаційної довідки від 16.09.2014 №ПБ-2014 №4676, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна;

- копію договору дарування ? частини жилого будинку від 28.10.2004;

- копію довідки від 10.02.2015 №01, видану товариством з обмеженою відповідальністю «Проектант»;

- копію заяв ОСОБА_7 від 24.04.2014, ОСОБА_1 від 29.01.2014, ОСОБА_5 від 29.01.2014, ОСОБА_7 від 29.01.2014, ОСОБА_3 від 29.01.2014, ОСОБА_4 від 29.01.2014, ОСОБА_6 від 29.01.2014.

За результатами розгляду вказаних заяви та доданих до неї документів державним реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчуком О.Ю., спершу, прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2015 №19774464, у зв'язку з тим, що заявником подано не всі документи, а саме: відсутня згода ОСОБА_7 на проведення реконструкції.

Надалі, у зв'язку з усуненням обставин, що були підставою для прийняття відповідного рішення, а саме: подання заяви ОСОБА_7, державним реєстратором реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві Ковальчуком О.Ю. прийнято рішення про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2015 №2011001, а згодом рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2015 №20111469, яким вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6

На підставі вказаного, відповідачем-2 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_2 та видано свідоцтво про право власності від 19.03.2015 за індексним номером 35131776.

Вважаючи рішення від 19.03.2015 №20111469 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Орган державної реєстрації прав, зокрема, проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

У силу частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

На виконання положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у редакції, який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №868), та який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Так, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (пункт 36 Порядку №868).

Згідно з пунктом 37 Порядку №868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

У свою чергу, приписами пункту 49 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

За твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач-2 під час прийняття оскаржуваного рішення не взято до уваги того факту, що об'єкт нерухомого майна, з метою державної реєстрації права власності на який ОСОБА_6 і звернулась, є самочинним будівництвом, що встановлено органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України ще у 2013 році.

У розумінні частини першої статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (частина перша статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (частина перша статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Як вбачається з наявної у матеріалах даної адміністративної справи копії реєстраційної справи №00, ОСОБА_6, зокрема, подано до реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 21.08.2014 №ІУ13, та декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 24.07.2014 №ІУ44, а технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 складений 10.02.2015, що спростовує твердження позивача про державну реєстрацію права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Крім того, суд звертає увагу, що копії вказаної реєстраційної справи містять копію нотаріально завіреної заяви від 10.04.2014, згідно з якою ОСОБА_1, яка діє від свого імені та на підставі довіреностей від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, надала згоду ОСОБА_6 на узаконення (ведення в експлуатацію) житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: місто Київ, мікрорайон Жуляни, вулиця Леніна, 14, та подальшої реєстрації права власності у відповідних органах вказаного нерухомого майна. Окремо у матеріалах реєстраційної справи міститься копія заяви ОСОБА_7 про таку згоду.

Таким чином, виходячи із заявлених предмету та підстав позову, а саме: визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2015 №20111469, суд дійшов до висновку, що відповідачем-1 виконано покладені на нього викладеними положеннями законодавства, яке діяло станом на момент виникнення спірних правовідносин, обов'язку щодо прийняття і перевірки документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень, тощо.

Водночас, слід зазначити, що суд вважає необґрунтованими клопотання позивача, які 23.05.2016 надійшли через канцелярію суду, про виклик та допит свідків ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також про призначення судової почеркознавчої експертизи, в обґрунтування яких зазначено про те, що подані до суду відповідачем-1 матеріали, а саме: заяви «Всім кого це стосується» ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_5, стосовно того, що належні їм частини будинку після реконструкції залишилися незмінними, є підробленими, оскільки такі заяви даними особами не підписувались, в обґрунтування чого вказано про відмінність підписів на таких заявах по відношенню до тих, які містяться у паспортах останніх, з огляду на таке.

Так, згаданим пунктом 49 Порядку №868 визначено, що у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який до проведення реконструкції перебував у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників об'єкта нерухомого майна на проведення його реконструкції. Якщо у зв'язку з проведенням реконструкції об'єкта нерухомого майна змінився розмір часток у праві спільної власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна.

Як було зазначено вище, згода співвласників на реконструкцію була надана, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією нотаріально завіреної заяви від 10.04.2014.

При цьому, позивачем не заперечувалось, що відповідна нотаріально завірена заява від 10.04.2014 за №712 ані нею, ані особами в інтересах яких діяла ОСОБА_1, не відкликалась.

Водночас, доказів того, що за результатами проведеної ОСОБА_6 реконструкції об'єкту нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, відбулась зміна розміру часток у праві спільної власності, - у зв'язку з чим приписами Порядку №868 вимагається письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна, позивачем не надано, а з матеріалів справи іншого не вбачається.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не зазначено яким чином оскаржуваним рішенням порушено права та охоронювані законом інтереси останнього.

Так, приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до положень частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З вказаних правових норм вбачається, що фізична особа може звернутися до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень лише в тому випадку, якщо останні безпосередньо впливають на її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, фізична особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Таким чином, звертаючись до суду з вищезазначеним позовом ОСОБА_1 зобов'язана була зазначити не лише в чому полягали неправомірність, на її думку, рішення відповідача, а й чим останнє порушує її права та інтереси у сфері публічно-правових відносин, проте, вказаного позивачем під час судового розгляду не зазначено.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, про відмову у задоволенні останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.