Справа № 824/119/16-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/119/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

18 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2016 року позивач звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача провести перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року), за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), а також за період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно відповідно до ст. 147 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, за наявності помісячна та фіксована індексація тощо), а також відпускних та допомоги на оздоровлення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. До початку судового засідання сторни направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

06.05.2016 року до суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому останній просив зупинити провадження по даній адміністративній справі. Однак, ознайомившись із заявленим клопотання колегія суддів вважає, що воно є необґрунтованим, мотиви, викладені у клопотанні, не вказують на наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 з 13 травня 2009 року по 01 жовтня 2015 року працювала у Шевченківському районному суді м. Чернівців на посаді секретаря судового засідання, яка віднесена до 6 категорії, а з 02 жовтня 2015 року по день звернення до суду - на посаді помічника судді (5 категорія посад, 10 ранг державного службовця). Вказане підтверджується відповідними наказами (а.с.16-19) та копією трудової книжки (а.с.91-92).

Протягом 2014-2015 років позивачу нараховували і виплачували заробітну плату на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року "Про впорядкування структури та умов оплати праці працівникам апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", виходячи з посадового окладу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка становила 1218 грн. (а.с.20-23).

Не погоджуючись із розміром заробітної плати, позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок та виплату заробітної плати за спірний період відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 року), а потім - статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ( в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Оскільки вимоги заявника не були задоволені, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), а тому дії відповідача є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 07.07.2010 року) було встановлено, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу".

Статтею 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Кабінет Міністрів України 09.03.2006 року прийняв постанову № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", якою затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови), згідно якої розмір посадового окладу секретаря судового засідання складає 490 грн., помічника судді - 607 грн.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

В силу ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становила 1218,00 грн. Такий же розмір заробітної плати встановлено і на 2015 рік.

Отже, службовці, які займали відповідні посади, мали право на посадовий оклад у розмірі 1218 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому, 26.10.2014 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII в частині внесення змін до ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яким визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Водночас, відповідно до п.п. 2 п. 13 Розділу XIIІ Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено: - у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; - у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте всупереч закону Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Таке правове регулювання означає, що з 26 жовтня 2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових розмірах відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про прокуратуру".

Окрім цього, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Абз. 3 п. 9 розділу Прикінцевих положень цього закону було встановлено, що норми і положення ч. 3 ст. 69, ст. 129. ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, цим положенням по-іншому врегульовано питання оплати праці працівників апаратів судів.

Однак, делеговане повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апаратів судів Кабінет Міністрів України виконав лише у вересні 2015 року, прийнявши постанову від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 09 вересня 2015 року. Цією постановою внесено зміни в постанову КМУ від 09.03.2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих судів залежно від місячного посадового окладу суддів місцевого суду.

Тому в умовах відсутності постанови Кабінету Міністрів України, яка б врегулювала розмір посадових окладів працівників апаратів судів, відповідні відносини з їх виплати повинні регулюватись безпосередньо абз.2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру".

В подальшому Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року, який набрав чинності 29.03.2015 року, затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до нової редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст. 147 Закону України № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

2 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий Закон України №217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Підпунктом 12 пункту 1 Закону № 217-VIII з абзацу третього пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із збереженням при цьому загального посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» набрав чинності 13 березня 2015 року.

Оскільки згаданий Закон набрав чинності до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", то останній після набрання ним чинності (з 29 березня 2015 року) почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік": розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів, тобто до 09 вересня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що фактором, який визначає пріоритет у правозастосуванні, є момент саме прийняття закону, а не набрання ним чинності.

У справі № 18/183-97 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив таке: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Отже, у період з набрання чинності 29.03.2015 року Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" до дати набрання чинності постановою КМУ, тобто 09.09.2015 року, розмір посадового окладу працівника апарату суду повинен був обчислюватись відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") у розмірі не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог за період з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року.

Також колегія суддів зауважує, що виконання державою своїх зобов'язань не може ставитись у залежність від бюджетного фінансування на той чи інший бюджетний період.

Разом із тим, відсутність механізму реалізації права працівника апарату суду на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду , як джерело права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання сіоїх зобов'язань.

Таким чином, позивач як працівник апарату місцевого суду має право на перерахунок та виплату посадового окладу за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно у розмірі, встановленому ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014), та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 року включно у розмірі, встановленому ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Сапальова Т.В.