Справа № 2-а-316/10
Суддя: Сидорак Б. Г.
Дата ухвалення: 2010-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-316/10
Провадження № 2-а-316/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2010 року Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сидорак Б.Г. розглянувши у порядку скороченого провадження у місті Жидачеві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі про поновлення строку для звернення до суду в порядку адміністративного судочинства та визнання дій щодо відмови у перерахунку державної та додаткової пенсії за шкоду, причинену здоров»ю учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та інваліду 3 групи

встановив:

Позивач ОСОБА_1 01.12.2010 року звернулась з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі, в якому просила поновити пропущений строк для звернення до суду в поряду адміністративного судочинства, визнати дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті державної та додаткової пенсії у розмірах менших, ніж встановлені в ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.50 цього Закону, зобовязати провести перерахунок та виплату на її користь державної та додаткової пенсій у розмірі встановленому відповідно у ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст.50 цього Закону з 01.01.2007 року по 01.12.2010 року та судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії А №11229 та вкладкою до посвідчення №628199, виданого Львівською обласною державною адміністрацією 18.07.2008 року та інвалідом 3-ої групи по захворюваннях, повязаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії АА №529514 виданим управлінням ПФУ у Жидачівському районі Львівської області, а відтак має право на пенсію більшого розміру від загального та додаткову пенсію.

Позивач також зазначив, що відповідачем не виконується покладений на нього обовязок проведення перерахунку розміру пенсії, який повинен постійно коригуватися у відповідності до збільшення прожиткового мінімуму та розміру мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Жидачівського районного суду від 17 грудня 2010 року даний адміністративний позов в частині вимоги за період з 01.01.2007 року по 31.05.2010 року залишено без розгляду.

З письмового заперечення на позовну заяву вбачається, що відповідач управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі проти позовних вимог заперечив з тих мотивів, що управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі при розрахунку пенсій не зважає на визначений розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ст. 54 Закону, а використовує розрахункову величину 19,91 грн., яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року №1, з 01 липня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» відповідач встановив позивачу мінімальну величину пенсії 750,00 грн..

Розглянувши адміністративний позов, матеріали справи, доводи позовної заяви та відзиву на позов, суд вбачає, що наявні достатні підстави для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення в порядку скороченого провадження.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, що підтверджується ^Свідченням серії А№11229 та вкладкою до посвідчення №628199, виданого Львівською обласною державною адміністрацією 18.07.2008 року та відповідно інвалідом 3-ої групи по захворюваннях, повязаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, посвідчення серії АА №5929514, виданого управлінням ПФУ у Жидачівському районі 27.07.1999 року.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Нормами ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3,4 категорій у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

-інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Отже, за таких обставин позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком, на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не згадані вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд вважає, що посилання відповідача на вищевказані постанови неправомірні, оскільки надання законодавцем права Кабінету Міністрів України на визнання обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Зі ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з ч. З ст. 67 вказаного Закону, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму, перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Так, ст. 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для осіб, які втратили працездатність: з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Також суд зазначає про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року були внесені зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з цими змінами було встановлено наступне.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1 і які визнані інвалідами III групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, згідно зі змінами, внесеними до ст.54 цього ж Закону України, було визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АБС у 1986 р. по III групі інвалідності, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 180 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому відповідно до вищезазначених змін було також встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Проте Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п.28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнані неконституційними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту.

Згідно з ч. 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, звуження змісту та обсягу їхніх прав шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не Пускається (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 9 липня 2007 року за № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10 - рп/2008).

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Розглянувши адміністративний позов суд вважає, що його необхідно задовольнити в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України, тобто, вбачається доведеним, що відповідач в період часу з 01 червня 2010 року до 01. грудня 2010 року, ігноруючи норми матеріального права, порушив норми права , які регулюють спірні правовідносини, тому вбачається, що має місце неправомірна бездіяльність, а не дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплаті державної пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам третьої групи та щомісячної додаткової пенсії, права якого поновити шляхом зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії.

Таким чином, вбачається за необхідне зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам третьої групи позивачу згідно зі ст.54 Закону "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", місячний розмір якої повинен становити 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно зі ст.50 Закону, місячний розмір якої повинен становити 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою ст.28 Закону "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", розмір якої визначений у розмірі прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, згідно зі ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", за виключенням суми фактично проведених виплат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 19, 22, 92 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 9 липня 2007 року за № 6- рп /2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, Законами України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про Державний бюджет України на 2010 рік", постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523 "Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що застала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи", постановою Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосудця", ст.ст.8, 9, 10, 11, 12, 18, 21, 69, 71, 86, 94, 99, 159, 160, 162, 163, 183-2, 256 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо не проведення перерахунку державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01 червня 2010 року по 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інваліду 3-ої групи згідно зі ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка повинна становити шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно зі ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка повинна становити п'ятдесят процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", розмір якої визначений у розмірі прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, згідно з Законами України про Державний бюджет України на 2010 рік за виключенням суми фактично проведених виплат за період з 01 червня 2010 року до 01 грудня 2010 року включно.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Жидачівський районний суд.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: __________________________________________________