Справа № 241/525/16-а
Суддя: Топузова Н. М.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Топузової Н.М.

при секретарі Орчелота І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Мангуш справу у порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області про визнання противоправними та скасування рішень Мелекінської сільської ради №6/36-2226 від 30.01.2015 року та №6/41-2444 від 28.08.2015 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області із наступних підстав :

29.07.2010р., Мелекінска сільська рада (далі відповідач), рішенням № 5/36 - 2312 дав позивачці ОСОБА_1 (далі позивач), згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га під розміщення індивідуального гаража, з земель житлового і цивільного будівництва в АДРЕСА_2.

У грудні 2011 року, позивачкою було погоджено розміщення індивідуального гаража з головним архітектором району Л.В. Іщенко, про що свідчить викопіювання з плану села, а також квитанція про оплату послуг. Після цього, вона замовила проект відведення на відведеній їй земельній ділянці в ТОВ «Земельний Кадастр і ГІС». За виготовлення проекту відведення земельної ділянки, за договором № 5 від 04.01.12р.,нею оплачена виконавцю сума 2100,00 гривень.

07.06.2013р.,. Мелекінска сільська рада, рішенням № 6 / 25-1430 п.6 скасовує п.126 свого рішення від 29.07.2010р. № 5 / 36-2312, щодо надання їй згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки під розміщення гаража в с. Мелекіно, вул. Набережна. 2/3., в зв'язку з поданням прокурора Першотравневого району від 23.05.2013р. № 1038-13.

Цим рішенням, відповідач порушив її громадянські права. На момент винесення рішення, 07.06.2013р., нею була замовлена, виготовлена ??і оплачена проектна документація, закуплені будівельні матеріали та інвентар. У зв'язку з цим,вона звернулася до суду за захистом своїх цивільних прав.

Постановою Першотравневого районного суду від 17.02.2014р., рішення Мелекінскої сільської ради № 6 / 25-1430 п.6 від 07.06.2013р. визнано протиправним та скасовано, а рішенням Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014р. ,постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Після отримання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду, вона кілька разів зверталася до відповідача з проханням погодити виготовлений раніше проект землеустрою відведеної їй земельної ділянки. Однак, відповідач відмовив їй в узгодженні проекту, двічі виносячи протиправні рішення Мелекінскої сільської ради № 6 / 36-2226 від 30.01.2015р. і № 6 / 41-2444 від 28.08.2015р., в яких посилається на правові висновки Постанови Верховного суду України від 02.09.2014р.

Відповідач не врахував той факт, що обов'язковість правового висновку ВСУ має декларативний характер. Так в ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України йдеться про те, що саме по собі невідповідність рішення суду правовому висновку ВСУ не може бути підставою для оскарження цього рішення і суд має право відступити від правової позиції, викладеної в висновках ВСУ, з одночасним приведенням відповідних мотивів.

У той же час в ст. 360-7 (2) Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду та просить суд :скасувати рішення Мелекінскої сільської ради № 6 / 36-2226 від 30.01.2015 р. і № 6 / 41-2444 від 28.08.2015р. «Про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », як протиправні.

У судовому засіданні,представник позивачки ОСОБА_1, за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги ,з урахуванням уточнення позовних вимог,підтримав у повному обсязі та просить суд : скасувати рішення Мелекінскої сільської ради № 6 / 36-2226 від 30.01.2015 р. і № 6 / 41-2444 від 28.08.2015р. «Про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », як протиправні та зобов*язати Мелекінську сільську раду Першотравневого району Донецької області розглянути по суті проект відведення земельної ділянки площею 0,0100 га під розміщення гаражу із земель у АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_1. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача підтримав обставини,які зазначені в позовній заяві,додавши суду наступне : першу заяву до Мелекінської сільської ради про узгодження проекту землеустрою, ОСОБА_1 подала 15.01.2015 року.Відповідач не повідомив про результат розгляду. Коли стало відомо,що відмовили,то позивачка отримала дане рішення десь 15 серпня 2015 року.До суду не звернулася,так як вирішила ще раз звернутися до відповідача з заявою про узгодження проекту землеустрою. Тому ,19.08.2015 року було надано ОСОБА_1 претензійний лист,в якому зазначено,що відповідач не виконує рішення суду та безпідставно відмовив в узгоджені проекту землеустрою та просила знову прийняти рішення по узгодженню проекту землеустрою. Про прийняте рішення відповідач знов не повідомив позивачку. Не дочекавшись рішення,29 вересня 2015 року, позивачка сама звернулася до відповідача та отримала копію рішення від 28.08.2015 року №6/41-2444,яким їй знов було відмовлено в узгодженні проекту відведення земельної ділянки.Не погоджуючись з даними рішеннями, позивачка вимушена звернутися до суду. Позивачкою було надано Мелекінській сільській ради чотири зразки проекту землеустрою,які вони повинні були узгодити. Дані проекти відповідач не повернув ОСОБА_1,де вони знаходяться -не відомо.

Представник відповідача Мелекінської сільської ради ,за довіреністю, ОСОБА_6, позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити в задоволені вимог у повному обсязі .посилаючись на наступне:

Позовні вимоги стосовно визнання противоправним та скасування рішення сільської ради від 30.01.2015 року № 6/36-2226 повинно бути залишено без розгляду. На момент поданні повторної заяви про узгодження проекту землеустрою, яке було розглянуто на сесії сільської ради 28.08.2016 року, рішення було отримано заявником, що підтверджують додатки до заяви про повторне прохання в узгодженні проекту землеустрою. Таким чином, позовні вимоги стосовно скасування рішення від 30.01.2015 року № 6/36-2226 необхідно залишити без розгляду у зв*язку з пропуском строку звернення до суду..

Щодо відмови в узгодженні гр. ОСОБА_1 в узгодженні проекту землеустрою:

Мелекінською сільською радою,рішенням сільської ради від 28.08.2015 року № 6/41-2444 «Про відмову в узгодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1» та рішенням сільської ради від 30.01.2015 року № 6/36-2226 було відмовлено гр. ОСОБА_1 в узгодженні проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га під розміщення індивідуального гаражу, розташованої по АДРЕСА_2, розроблений на підставі рішення Мелекінської сільської ради від 29.07.2010 року № 5/36-2312, оскільки дана земельна ділянка не може перебувати у власності громадян.

Вищевказана земельна ділянка знаходиться в зоні обмеження 100-метрової водоохоронної зони, тобто відноситься до земель водного фонду.

Відповідно до частини 4 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади та місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватись на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до частин 1, 3 статті 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються прибережна захисна смуга шириною не менш двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Мелекінська сільська рада не розробляла проекти відведення земельних щодо встановлення прибережних захисних смуг.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься: «вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин».

Відповідно до частини 1, п. г частини 2 статті 61 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу України ,з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менш двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менш 100 метрів від урізу води.

За положеннями статті 4 Водного кодексу України та статті 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Згідно з п. 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережених захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтованих розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Із системного аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтованих розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Аналогічну правову позицію про те, що землі, зайняті водним фондом України, та прибережні захисні вздовж річок, морів тощо не можуть передаватися у власність, викладено у правовому висновку Верховного Суду України, прийнятому на спільному засіданні судових палат у господарських та цивільних справах 02.09.2014 (справа 3-41гс 14, справа 3-52 гс 14, предметом якої був спір про визнання незаконним розпоряджень, недійсним договорів і державного акту на право власності на землю, та повернення земельної ділянки), 21 травня 2014 (справа 6-16цс14), усуваючи розбіжності у застосуванні судами касаційної інстанції норм матеріального права у межах доводів заяви про перегляд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону земель», охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих а раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості грантів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону земель» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі охорони земель на території сіл, селищ, міст належить: розробка, затвердження та реалізація цільових програм та документації із землеустрою щодо охорони земель відповідно до закону; установлення обмежень (обтяжень) у використанні. Тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог законодавства у галузі охорони земель; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності.

Таким чином, вищевказана земельна ділянка знаходиться на відстані 30 метрів від урізу води, що підтверджується актом земельної комісії від 26.08.2015 року, а тому повністю в 100-метровій водоохоронній зоні.

Щодо зобов'язання розглянути Мелекінською сільською радою питання узгодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 :

Мелекінська сільська рада розглянула заяву гр. ОСОБА_1 на сесії сільської ради та прийняла рішення, відмовивши в узгодженні проекту землеустрою, відповідно до норм діючого законодавства України.

Мелекінська сільська рада не може надати доказів стосовно існування проектів землеустрою, крім показання свідків, а саме членів земельної комісії Мелекінської сільської ради, діючої на час прийняття оспорюваних проектів. Голова земельної комісії ОСОБА_7, який ставить свою резолюцію на усіх заявах, що містять характер земельних відносин, пояснив, що на момент розгляду заяв проекти були. Розгляд заяв стосовно узгодження або затвердження проектів землеустрою відбувається на підставі цих же проектів. Пояснити, де зараз знаходяться проекти відведення, не може. Помилкою сільської ради є те, що при поверненні проектів землеустрою, сільська рада не вносить записи у відповідний журнал. Але сільська рада не зацікавлена в приховуванні проектів землеустрою. Крім того, представник позивача сам підтвердив, що проекти землеустрою надавались до сільської ради.

По друге, із приписів статей 13 та 41 Конституції України вбачається, що від імені українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Як передбачено ст. 83 Земельного кодексу України ,землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Крім того, відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ,питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради - сесії. Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття відповідного рішення сесією ради.

Розпорядження землями територіальних громад, в силу приписів ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, які вправі прийняти рішення про надання або відмову у наданні земельної ділянки.

У судовому засіданні ,допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , пояснив суду: він є головою комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради. Коли розглядалися заяви ОСОБА_1 щодо узгодження проекту землеустрою земельної ділянки, член даної комісії ОСОБА_8 запропонував не узгоджувати даний проект,так як земельна ділянка знаходиться у сто метровій прибрежній смузі,тому і було запропоновано відмовити в узгодженні. Коли у серпні розглядали заяву, то комісія виїхала на місце та дійсно ,шляхом заміру,з*ясувала,що земельна ділянка знаходиться у сто метровій смузі. На комісії були проекти землеустрою усі екземпляри,але де вони потім подівалися,він не знає,так як ними він не займається. До комісії проекти приносить або землевпорядник або юрист.

У судовому засіданні ,допитаний в якості свідка ОСОБА_8 ,пояснив: він є членом комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради. Щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про узгодження проекту землеустрою земельної ділянки-він нічого не пам*ятає. Але,якщо земельна ділянка знаходиться у сто метровій зоні, завжди пропонується не узгоджувати проект землеустрою.

У судовому засіданні були дослідженні : витяг з рішення Мелекінської сільської ради від 07.06.2013 року №6/25-1430/а.с. 5/,рішенням Мелекінської сільради від 28.08.2015 р./а.с. 6/,витягом із рішення Мелекінської сільради від 29.07.2010 р. №5/36-2312/а.с. 7/, рішення Мелекінської сільської ради від 30.01.2015 року №6/36 -2226/а.с. 8/, постанова Першотравневого районного суду /а.с. 9-10,64-67/,ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду /а.с. 11-12/,протокол 36 сесії депутатів Мелкінської сільської ради шостого скликання/а.с. 29-43,68-70/, рішення Мелекінської сільської ради від 30.01.2015 року №6/36 -2226/а.с. 44/, заява ОСОБА_1 від 15.01.2015 року/а.с. 45/, протокол 41 сесії депутатів Мелкінської сільської ради шостого скликання/а.с.46-59/, рішення Мелекінської сільської ради від 28.08.2015 року №6/41-2444/а.с. 60/,претензійний лист ОСОБА_1/а.с. 61/,/,витягом із рішення Мелекінської сільради від 29.07.2010 р. №5/36-2312/а.с. 62/, рішення Мелекінської сільської ради від 30.01.2015 року №6/36 -2226/а.с. 63/,викопіровка /а.с. 71/, акт обстеження земельної ділянки/а.с. 72/, витяг з журналу обліку видачі рішень Мелекінської сільської ради/а.с. 90-92/,протокол засідання комісії по регулюванню земельних питань від 29.01.2015 року/а.с. 93-100/, протокол засідання комісії по регулюванню земельних питань від 27.08.2015 року/а.с.101-111/.

У судовому засіданні в оригіналі були дослідженні : протокол 36 сесії депутатів Мелкінської сільської ради шостого скликання від 30 січня 2015 року , протокол 341 сесії депутатів Мелкінської сільської ради шостого скликання від 28 серпня 2015 року, журналу обліку видачі рішень Мелекінської сільської ради.

Відповідно до ст.9КАСУ:

1. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

4. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.10 КАСУ:

1. Усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

2. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 11 КАСУ:

1. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

2. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

3. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

4. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

5. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до ст. 69 КАСУ:

1. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

2. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 70 КАСУ:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

3. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

4. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 71 КАСУ :

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

3. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

4. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

5. Суд може збирати докази з власної ініціативи.

6. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 86 КАСУ:

1. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

2. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1,2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 181 ЗК України: землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Відповідно до ст. 182 ЗК України: мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів.

Пунктом «д» ст. 184 ЗК України передбачено : складання проектів відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч.6 ст. 186 ЗК України: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.17 ст. 186 ЗК України :підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до ч.1 ст. 186-1 ЗК України:проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Суд,заслухавши пояснення сторін,свідків,з урахуванням у сукупності усіх доказів,які були надані сторонами та дослідженні у судовому засіданні, приходить до наступного :

У судовому засіданні було встановлено,що позивач пропустив строк звернення до суду стосовно визнання противоправним рішення Мелекінської сільської ради №6/36-2226 від 30.01.2015 року «Про відмову в узгодженні проекту землеустрою, відведення земельної ділянки гр..ОСОБА_1».

У судовому засіданні було встановлено наступне :

Рішенням Мелекінської сільської ради від 29.07.2010р №5/36-2312 було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100га під розміщення індивідуального гаражу із земель житлової та громадської забудови у АДРЕСА_2 ОСОБА_4/на даний час ОСОБА_1, яка мешкає у АДРЕСА_1.На підставі даного рішення, позивачкою було виготовлено проект. 27 серпня 2015 року на засіданні комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради, протокол №8,було вирішено винести на розгляд сесії Мелекінської сільської ради питання стосовно відмови в узгоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,100 га для будівництва індивідуального гаражу в АДРЕСА_2 в зв*язку з тим,що земельна ділянка повністю знаходиться в 100 метровій водоохоронній зоні,а саме на відстані 25-30 метрів від урізу води Азовського моря.Дана відстань була встановлена актом обстеження земельної ділянки .У судовому засіданні на неодноразові вимоги суду, відповідач не зміг надати суду проект землеустрою,який був предметом розгляду на засіданні комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради, протокол №8 та на 41 сесії депутатів Мелкінської сільської ради шостого скликання.В рішенні комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради рекомендовано відмовити в узгодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,100 га для будівництва індивідуального гаражу в АДРЕСА_2,не звертаючи на те,що Мелекінською сільською радою не приймалося рішення про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,100 га для будівництва індивідуального гаражу в АДРЕСА_2,а давалась згода на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100га під розміщення індивідуального гаражу із земель житлової та громадської забудови у АДРЕСА_2. Рішення даної комісії по розміру земельної ділянки та по цільовому її призначенню не відповідають рішенню Мелекінської сільської ради від 29.07.2010р №5/36-2312. Крім того, зі змісту вищезазначених рішень,а саме рішення комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради від 27.08.2015 року та рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 28 серпня 2015 року №6/41-2444 суперечать один одному та викликають сумніви з приводу того,а чи розглядався взагалі проект землеустрою земельної ділянки,який позивачка надала відповідачу.Також треба зазначити,що в рішенні комісії по регулюванню земельних питань Мелекінської сільської ради від 29.01.2015 року зазначено: відмовити в узгодженні проекту землеустрою ОСОБА_1 площею 0,0100га для будівництва індивідуального гаражу ,а в рішені 41 сесії Мелекінської сільської ради від 30.01.2015 року №6/36-2226 зазначено : відмовити гр..ОСОБА_1 в узгоджені проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га під розміщення індивідуального гаражу у АДРЕСА_2. Крім того, суд не може погодитися з позицією відповідача ,що рішення про відмову в узгодженні проекту землеустрою ОСОБА_1 законне та обґрунтоване,так як не надаються у приватну власність та для будівництва в межах прибережної захисної смуги морів ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менш 100 метрів від урізу води,так як земельна ділянка надавалася позиваці не у приватну власність та не для будівництва, а під розміщення індивідуального гаражу.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги в частині: про визнання рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 28 серпня 2015 року №6/41-2444 «Про відмову в узгодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_1» противоправним, скасування його та про зобов*язання Мелекінську сільську раду Першотравневого району Донецької області розглянути по суті проект відведення земельної ділянки площею 0,0100 га під розміщення гаражу із земель у АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_1.

Відповідачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами не визнання вищезазначених позовних вимог.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 71,99,100,101,102, 122, 158-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.181-186-1 ЗК України,Конституцією України,Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»,суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 28 серпня 2015 року №6/41-2444 «Про відмову в узгодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_1»-визнати противоправним та скасувати і зобов*язати Мелекінську сільську раду Першотравневого району Донецької області розглянути по суті проект відведення земельної ділянки площею 0,0100 га під розміщення гаражу із земель у АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_1.

В задоволені позовних вимог про визнання противоправним рішення Мелекінської сільської ради №6/36-2226 від 30.01.2015 року «Про відмову в узгодженні проекту землеустрою, відведення земельної ділянки гр..ОСОБА_1»-відмовити.

Апеляційна скарга на постанову Першотравневого районного суду Донецької області може бути подана до Апеляційного Адміністративного суду Донецької області, через Першотравневий районний суд Донецької області, протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду,яка містить вступну та резолютивну частину,яка була проголошена у судовому засіданні, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі..

Суддя Н.М. Топузова