Справа № 820/122/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р.Справа № 820/122/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2016р. по справі № 820/122/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Укртрансінспекції у Харківській області, третя особа: Державна інспекція з безпеки на наземному транспорті, в якому просив суд скасувати постанови відповідача від 04.11.2015 р. №032424 та №032423, прийняті відносно нього.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року замінено в адміністративній справі № 820/122/16 неналежного відповідача, а саме: управління Укртрансінспекції у Харківській області на належного відповідача - Державну службу України з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року адміністративний позов - задоволено.

Скасовано постанови управління Укртрансінспекції у Харківській області від 04.11.2015 р. №032424 та №032423, прийняті щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Стягнуто з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (64513, Харківська область, Сахновщинський район, с. Шевченкове, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,02 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 02 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07 червня 2010 року № 340, пп. 5 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагомого контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2007 № 879, п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Протокольною ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року визнано належним відповідачем по справі Державну службу України з безпеки на транспорті, замість помилково зазначеного судом першої інстанції - Державної служби України з безпеки на наземному транспорті.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2015 р. співробітниками Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області на 24-му км а/д М-18 проводилась рейдова перевірка, під час якої було виявлено транспортні засоби МАЗ 551608-236 д/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 856102-010 д/н НОМЕР_3 та МАЗ 551608-236 д/н НОМЕР_4 з причепом МАЗ 856102-010 д/н НОМЕР_5, якими здійснювалися перевезення вантажів на договірних умовах.

В ході перевірки зазначених транспортних засобів було встановлено, що вказані транспортні засоби належать позивачу, за кермом транспортних засобів під час перевірки знаходились водії ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які для здійснення контролю не надали державним інспекторам індивідуальну контрольну книгу водія, яку відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року № 340, повинна знаходитися у водія і надаватися для перевірки інспектуючим особам.

Окрім цього, державними інспекторами було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу МАЗ 551608-236 д/н НОМЕР_2 з причепом МАЗ 356102-010 д/н НОМЕР_3, в ході якого встановлено, що вагові параметри транспортного засобу перевищують законодавчо встановлені, а саме: маса транспортного засобу складала 74,050 т замість допустимих 40 т. Поряд з цим у водія ОСОБА_5 був відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень. За результатами габаритно-вагового контролю державними інспекторами було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 004051 від 10.09.2015 р.

Поряд з цим водій ОСОБА_6 відмовився надати транспортний засіб МАЗ 551608-236 д/н НОМЕР_4 з причепом МАЗ 856102-010 д/н НОМЕР_5 для здійснення габаритно-вагового контролю, про що було складено акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю.

У зв'язку з виявленням вищезазначених порушень, державними інспекторами було складено акти від 10.09.2015 року № 027253 та № 027280.

05 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_3 були отримані рекомендовані листи з повідомленнями від Управління Укртрансінспекції у Харківській області щодо призначення на 4 листопада 2015 року розгляду справ про вчинення ним порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" згідно з актами № 027253 від 10 вересня 2015 року та № 027280 від 10 вересня 2015 року.

12 листопада 2015 року позивачем були отримані постанови від 4 листопада 2015 р. № 032424 та № 032423 згідно з якими відповідач застосував до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарські штрафи за порушення ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у кожному випадку.

13 листопада 2015 року вказані вище постанови були оскаржені позивачем до Державної інспекції України з безпеки на транспорті.

12 січня 2016 року позивач отримав лист Державної інспекції України з безпеки на транспорті №4634/08/15-15 від 30.12.2015 року, згідно до якого скарга на постанови про накладання адміністративно-господарських штрафів була залишена без задоволення.

Не погодившись з прийнятими відповідачем постановами від 04 листопада 2015 року, позивач звернувся з даним позовом до суду про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розглядаючи справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт відповідач порушив приписи пункту 26 "Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 8 листопада 2006 року та проігнорував докази, які спростовували факт здійснення позивачем на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон Україні "Про автомобільний транспорт", який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядуванню пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. п. 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2006 р. N 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Матеріали справи свідчать, що повідомлення про призначення до розгляду на 04 листопада 2015 року справи про вчинені порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі висновків актів від 10 вересня 2015 року №№ 027280, 027253 від 29.10.2015, позивачем отримано лише 05 листопада 2015 року.

Вказані обставини підтверджується наявними у матеріалах даної адміністративної справи доказами, а саме: списком згрупованих поштових відправлень листів від 30.10.2015 (номер відправлення на ім'я позивача - 016), рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016 ФО-П ОСОБА_3 05.11.2015 р., а також листом УДППЗ "Укрпошта" Центр поштового зв'язку від 26.01.2016 № 106, в якому зазначено, що рекомендований лист з рекомендованим повідомленням № 016 від 30.10.2015 р. на ім'я ОСОБА_3 вручено особисто одержувачу 05 листопада 2015 року. (а.с. 67, 83, 85).

Також колегія суддів зазначає, що представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував неналежне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення.

Таким чином, в порушення вищенаведених вимог чинного законодавства, відповідач розглянув справу про порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" без участі позивача та без належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, чим позбавив його права взяти участь у розгляді справ з метою свого захисту, надання письмових доказів та пояснень щодо виявлених під час перевірки порушень, викладених у актах № 027253 та № 027280 від 10.09.2015 р.

Недотримання посадовими особами органу державного контролю зазначених вище встановлених приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів суб'єкта господарювання, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього у адміністративних правовідносинах.

З приводу виявлених відповідачем під час перевірки порушень та застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Також статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту вищенаведеної правової норми вбачається, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

За визначеннями наведеними в статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами

Отже, при вирішенні даного спору визначальним фактором є встановлення того чи мав ФОП ОСОБА_4, на час проведення перевірки, статус автомобільного перевізника в розумінні ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Слід зазначити, що Закон України "Про автомобільний транспорт" розмежовує поняття автомобільного перевізника та водія. При цьому, в розумінні вимог закону водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка. Таким чином, водієм може бути як сам перевізник (якщо мова йде про фізичну особу-підприємця), так і інша особа, яка керує транспортним засобом та здійснює вантажні перевезення транспортним засобом від імені перевізника.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, власником вантажу та його перевізником був інший суб'єкт господарювання, а водії вказані у актах - громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_5, є працівниками іншого суб'єкта господарювання, між ними та позивачем відсутні будь-які трудові договори та у своїй підприємницькій діяльності позивач не використовував їх працю.

Вказані обставини підтверджуються також листом Сахновщинського відділення Красноградської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області № 734/10/20-22-41-13 (а.с. 35), з якого вбачається, що у період з 01.07.2015 року по 12.11.2015 року у позивача був один найманий працівник - ОСОБА_8.

Окрім того, відповідно до договору позички від 10 жовтня 2014 року автомобілі МАЗ 551608-236 (реєстраційний номер НОМЕР_6), МАЗ 551608-236 (реєстраційний номер НОМЕР_4); автопричепи МАЗ 856102-010(реєстраційний номер АХ 4524ХТ), МАЗ 856102-010 (реєстраційний номер АХ 4525ХТ) були передані у користування іншому суб'єкту господарювання, а саме: ОСОБА_9, який є ФОП, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців та що підтверджується актом приймання-передачі транспортних засобів від 10.10.2014 року (а.с. 36-37, 102).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" і накладення на нього адміністративно-господарських штрафів, передбачених ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є безпідставним.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржених позивачем рішень, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ФО-П ОСОБА_4 та скасування постанов управління Укртрансінспекції у Харківській області від 04.11.2015 р. №032424 та №032423.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2016 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2016р. по справі № 820/122/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2016 р.