Справа № 805/4821/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року справа № 805/4821/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Жаботинської С.В., суддів Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «ІНКОР І КО» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року у адміністративній справі № 805/4821/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «ІНКОР І КО» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.09.2015 року № НОМЕР_1 у частині бюджетного відшкодування на суму 308 804, 52 грн. та нараховані штрафні (фінансових) санкцій на суму 154402, 26 грн. ( т. 1 а.с. 4-11).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податкове повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач має первинні документи які підтверджують реальність всіх господарських операцій, реальність яких поставлено відповідачем під сумнів у період, що перевірявся.

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року частково - в сумі 442 505,79 грн., з яких 295 003,86 грн. за основним платежем та 147 501,93 грн. за штрафними санкціями.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у податковій звітності з ПДВ правомірно заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ у розмірі 288 458,29 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Дніпроспецресурс", ПАТ "Донецькоблгаз", ПП "ВКФ "Азовгідросервіс", КП "Донпромресурс", ТОВ "ДЕЦ", ДП "Донецька залізниця", НВП "Донтехексперт", ТОВ "Філакас" та УДНДІ "Укрводгео" за період травень 2014 - березень 2015 року, оскільки відповідачем не доведено порушення позивачем порядку формування податкової звітності у вищевказаній частині.

Разом з тим, позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту з ПДВ за березень 2014 року 5134, 00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ Дженерал компані ЛТД» та 8666, 66 грн. по взаємовідносинам з ДП «Донецька залізниця» у грудні 2014 року, березні та травні 2015 року. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження реальності існування вказаних господарських операцій.

Позивач з постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року по формуванню податкового кредиту на суму 5134, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 2567, 00 грн. та прийняти в скасованій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що первинними документами підтверджено факт здійснення господарської операції (отримання продукції, сплата за продукцію, взаємозвязок між цими подіями) між позивачем та ТОВ «Дженерал компані ЛТД».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянути в порядку письмового провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року по формуванню податкового кредиту на суму 5134, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 2567, 00 грн.

Дослідивши письмові матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач є юридичною особою та зареєстрований платником податку на додану вартість ( т. 2 а.с. 53, 124).

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ НВО Інкор і Ко з питання правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період березень 2014 року по травень 2015 року.

За результатами перевірки податковим органом складено акт за № 15/05-63-15-01/31297266 від 30.07.2015 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ НВО Інкор і Ко з питання правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період березень 2014 року по травень 2015 року ( т. 1 а.с. 166-202).

З висновками акту позивач не погодився та надіслав заперечення на акт перевірки № 15/05-63-15-01/31297266 від 30.07.2015 року за № 1403-15з від 19.08.2015 року ( т. 1 а.с. 221-228).

04 вересня 2015 року позивачем отримана відповідь від відповідача № 522/05-63-15-01 від 28.08.2015 року відповідно до якої, заперечення до акту перевірки залишені без задоволення, а висновки без змін ( т. 1 а.с. 219-220).

На підставі акта перевірки № 15/05-63-15-01/31297266 від 30.07.2015 року, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 02 вересня 2015 року, відповідно до якого встановлено порушення п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем податок на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 170, 00 грн. та № НОМЕР_1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 14 421 152,00 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію на суму 7 210 576,00 грн. ( т. 1 а.с. 12).

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково виробниче обєднання Інкор і Ко 16 вересня 2015 року звернулось до Головного управління ДФС у Донецькій області зі скаргою на податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 02 серпня 2015 року ( т.1 а.с. 206-216).

За результатами адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 02 серпня 2015 року, податковим органом спірне податкове повідомлення - рішення залишено без змін ( т.1 а.с. 203-205).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо бюджетного відшкодування 5134, 00 грн. з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Дженерал компані ЛТД», колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено безпосередньо доводами апеляційної скарги, договір по взаємовідносинах з ТОВ «Дженерал компані ЛТД» позивачем не укладався.

Разом з тим, видатковою накладною б/н від 22.04.2014 року ТОВ «Дженерал компані ЛТД» поставило електродвигуни BG 160L87.5 у кількості 2 штук на загальну суму 30804, 00 грн., у тому числі ПДВ 20%-5134, 00 грн., а позивач прийняв їх 23.04.2014 року ( т. 1 а.с. 41, т. 3 а.с. 75, т. 4 а.с. 127).

Зазначені обставини також підтверджуються прибутковим ордером № 616 ( т. 4 а.с. 126).

Платіжним дорученням № 722 від 20.03.2014 року позивач сплатив ТОВ «Дженерал компані ЛТД» 30 804, 00 грн. (т. 1 а.с. 44 т. 2 а.с. 16).

20.03.2014 року ТОВ «Дженерал компані ЛТД» склало податкову накладну № 400 на суму ПДВ 5134 грн. та передало іі позивачу ( т. 4 а.с. 125).

Також, в матеріалах справи наявна картка складського обліку матеріалів, з якої вбачається, що позивач отримав від ТОВ «Дженерал компані ЛТД» електродвигуни BG 160L87.5 у кількості 2 штук ( т. 4 а.с. 124).

22.04.2014 року на співробітника ОМТС ТОВ «НВО «ІНКОР І КО» ОСОБА_2 виписана довіреність № 334 на отримання електродвигунів ( т. 1 а.с. 43).

Щодо посилання суду першої інстанції на різні підписи у видаткових накладних від 22.04.2014 року, згідно яких за довіреністю ОСОБА_2 отримав електродвигуни BG 160L87.5 у кількості 2 штук на загальну суму 30804, 00 грн., у тому числі ПДВ 20%-5134, 00 грн., то колегія суддів не погоджується із ними, оскільки будь-які докази, які би свідчили, що зазначені ТМЦ отримала інша особа в матеріалах справи відсутні, почеркознавча експертиза по справі не проводилась.

Щодо різних номерів накладних, колегія суддів зазначає, що позивачем надані стосовного цього пояснення, а саме що квітень 2014 року для м. Донецька та м. Дзержинська (промислові потужності позивача) є початком антитерористичної операції, усі документи передавалися шляхом електронної пошти задля безпеки працівників.

В подальшому, сторони підтвердили усі копії оригіналами документів та привели їх у відповідність відповідно до законодавства і примірнику оригінала.

Щодо відсутності товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна - це документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. ТТН не є підставою для нарахування податкового кредиту.

Позивач має належним чином видану податкову накладну та інші первинні документи, які підтверджують реальність виконання господарської операції.

Крім того, з акту перевірки відповідача вбачається, що підприємством-платником на порушення п. 198.6, ст.. 198, п. 201.1, п. 201.10, ст.. 201 Податкового кодексу України, до складу податкового кредиту, згідно реєстру отриманих податкових накладних за травень 2014 року віднесено податкову накладну № 400 від 20.03.2014 року на суму ПДВ 5134 грн., по ТОВ «Дженерал компані ЛТД», яка на момент перевірки відсутня.

Колегія суддів звертає увагу, що інші порушення ніж відсутність податкової накладної щодо господарських ввзаємовідносин позивача з ТОВ «Дженерал компані ЛТД» податковим органом в акті перевірки не зазначені.

Як зазначалось вище, матеріали справи містять зазначену спірну податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, у позивача в наявності є первинні документи які складені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» та підтверджують факт отримання товару, здійснення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, та правильність формування податкового кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності включення до складу податкового кредиту з ПДВ за березень 2014 року 5134, 00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Дженерал компані ЛТД».

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті постанови помилково застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає зміні, а саме абзац другий резолютивної частини постанови суду першої інстанції необхідно викласти в наступній редакції: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року частково в сумі 450206 грн. 79 коп., з яких 300137, 86 грн. за основним платежем та 150068, 93 грн. за штрафними санкціями.

Згідно ч. 6 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 8471, 11 грн., що підтверджується платіжним дорученням про сплату судового збору № 77 від 04.05.2016 року ( т. 4 а.с. 119).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 3674, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції на час звернення позивача з адміністративним позовом), ставка судового збору за подання до адміністративного суду субєктом владних повноважень, юридичною особою позову майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

В даному випадку спір майновий - рішенням суду першої інстанції визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року частково - в сумі 442 505,79 грн., з яких 295 003,86 грн. за основним платежем та 147 501,93 грн. за штрафними санкціями.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції на час звернення позивача з апеляційною скаргою), ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Постанова суду оскаржена позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року по формуванню податкового кредиту на суму 5134, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 2567, 00 грн.

Таким чином, апелянт повинен сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду у справі за позовом майнового характеру у розмірі 1339 грн. 80 коп.

Позивач просить суд повернути надмірно сплачену суму судового збору.

З урахуванням того, що сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги складає 1339 грн. 80 коп., то суму у розмірі 7131 грн. 31 коп. необхідно повернути апелянту на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Суму у розмірі 1339, 80 грн. необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 94, 195, 197, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «ІНКОР І КО» - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року у адміністративній справі № 805/4821/15-а - змінити.

Абзац другий резолютивної частини постанови суду першої інстанції викласти в наступній редакції: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № НОМЕР_1 від 02.09.2015 року частково в сумі 450206 грн. 79 коп., з яких 300137, 86 грн. за основним платежем та 150068, 93 грн. за штрафними санкціями.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «ІНКОР І КО» () 1339 (одна тисяча триста тридцять девять) грн. 80 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області ().

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «ІНКОР І КО» () суму зайво сплаченого судового збору у розмірі 7131 (сім тисяч сто тридцять одна) гривня 31 коп. згідно платіжного доручення № 77 від 4 травня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.В.Жаботинська

Судді І.А.Васильєва

ОСОБА_3