Справа № 425/1017/16-а
Суддя: Харченко Г. А.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Справа № 425/1017/16-а

Провадження № 2-а/414/20/2016

Суддя Кремінського районного осуду Луганської області Харченко Г.А. розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжне про визнання дій неправомірними та відновлення порушеного права шляхом покладення зобов'язання по поновленню виплати пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та відновлення порушеного права шляхом покладення зобов'язання по поновленню виплати пенсії за віком, в якому вказала, що працювала на посаді Артемівського районного суду м. Луганська та їй було призначено пенсію за віком на загальних умовах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата якої була припинена з 1 квітня 2015 року. З 20 квітня 2015 року вона працює на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області. Позивач вказує, що право на пенсію не обумовлено трудовим стажем і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів та вона звернулася до УПФУ в м. Рубіжне про відновлення виплати, на що останнє відмовило позивачу у зв'язку зі зміною законодавства. Позивач вказує, що оскільки на даний час соціальні закони не прийняті, скасовано норму, яка передбачала право на спеціальну пенсію, вона є працюючим пенсіонером за віком, з 1 червня 2015 року їй повинно бути відновлено виплату пенсії, а тому просить визнати дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком, призначеної та виплачуваної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду України, створених зі страхових внесків з 1 червня 2015 року неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжне нарахувати та відновити їй з 1 червня 2015 року виплату призначеної їй 30 листопада 2009 року на термін довічно пенсії за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач в позові просила розглянути в порядку письмового провадження за її відсутності.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. В своїх запереченнях посилався на те, що позивача було взято на облік 1 квітня 2015 року. З 21 січня 2009 року їй було призначено пенсія за віком за ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», маючи при цьому спеціальний стаж роботи понад 20 років, що дає право на призначення їй пенсії за спеціальним законом за умови звільнення з посади, що дає право на призначення такої пенсії, та позивач не скористався цим. З 1 квітня 2015 року набули чинності положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яким зокрема внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Внесеними змінами було встановлено, що у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку передбаченому зокрема ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цих законів, не виплачуються. Також було внесено зміни і до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії не виплачуються. Також посилався на судову практику.

Суддя, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення відповідача, вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 працює на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області та по теперішній час перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області (а.с. 6).

З 1 квітня 2015 року позивачу, як особі, яка працює на посаді яка дає право на призначення пенсії за спеціальним законом, припинена виплата раніше призначеної за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі Законом № 1058-IV) пенсії, у зв'язку із внесенням змін до статті 47 цього Закону згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі Законом № 213-VIII).

15 березня 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області з заявою про відновлення нарахування та виплати пенсії за віком з 1 червня 2015 року. Заява обґрунтована тим, що в силу п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII з 01.06.2015 року посада на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії за спеціальним законом, а тому встановлені з 1 квітня 2015 року обмеження щодо виплати раніше призначеної пенсії за віком не застосовуються до неї з 1 червня 2015 року.

Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області листом від 23 березня 2016 року відмовило позивачу в поновленні виплати пенсії, в обґрунтуванні зазначено, що з 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIII, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Оскільки, позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії за спеціальним законом, виплату пенсії припинено (а.с.10).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Закон № 1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, Закон № 1058-IV є спеціальним законом, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Згідно статті 1 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Разом з тим, вищевказаний термін продовжено з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року зі змінами станом на 1 січня 2016 року.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Аналізуючи зазначені норми, суддя прийшов до висновку, що з 1 квітня 2015 року не виплачується пенсія особі, якій призначено пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, якщо вона станом на 1 квітня 2015 року працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених спеціальним законом.

Крім того, Законом № 911-VIII абзаци 2 та 3 частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Як зазначалось вище, позивач станом на 20 квітня 2015 року та по теперішній час працює на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, має спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за спеціальним законом за умови звільнення з посади, а отже, позивач відноситься до переліку осіб, які визначені абзацом 2 частини 2 статті 47 Закону № 1058-IV. Таким чином, відповідач, припинивши позивачу з 1 квітня 2015 року виплату пенсії, діяв відповідно до вимог законодавства.

Умовою для призупинення виплати пенсії позивачу є перебування її на посаді судді та наявність права на отримання пенсійного забезпечення і це відповідає обставинам справи.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону № 1058-IV, Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності або відсутності у позивача права на одержання спірної пенсії, необхідно виходити з положень спеціального законодавства, якими у даному випадку є стаття 47 Закону № 1058-IV, а не пункт 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII.

Крім того, пункт 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII не містить будь-яких вимог щодо поновлення виплати пенсій, призначених відповідно до Закону № 1058-IV, а єдиною підставою для поновлення виплати є звільнення особи з роботи на посадах, передбачених у абзаці 2 частини 2 статті 47 Закону № 1058-IV.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та необхідності відмовити у його задоволенні.

На підставі викладеного, ст. ст. 29, 92 Конституції України, ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та керуючись ст. 7,18, 122 ч. 4, 128 ч.6, 158-159, 161-163 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжне про визнання дій неправомірними та відновлення порушеного права шляхом покладення зобов'язання по поновленню виплати пенсії за віком залишити без задоволення через необгрунтованість.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подаються протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Г.А. Харченко