Справа № 809/1108/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Справа № 876/11893/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, треті особи: Гаражний кооператив «Соколи», ОСОБА_3, про визнання недійсним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2014 року позивач ТзОВ «Х-АДВАНС» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області, в якому просив: 1) визнати недійсним та скасувати рішення № 2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області Лозової Христини Олексіївни про проведення державної реєстрації прав власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1) за суб'єктом: ОСОБА_3; 2) зобов'язати Реєстраційну службу Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1) за ОСОБА_3.

Відповідач у суді першої інстанції подав заперечення на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року залучено до розгляду справи третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Гаражний кооператив «Соколи» та ОСОБА_3.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано рішення № 2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області Лозової Христини Олексіївни про проведення державної реєстрації прав власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1) за суб'єктом: ОСОБА_3, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна. Зобов'язано Реєстраційну службу Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_3.

З цією постановою суду першої інстанції від 26.10.2015 року не погодилась третя особа Гаражний кооператив «Соколи» та оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак вважає її такою, що підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про володіння позивачем земельною ділянкою по вул. Вовчинецькій, 225 в м. Івано-Франківську на якій знаходиться гараж, реєстрація майнових прав на який є предметом спору, лише на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 657804. В оскарженому рішенні помилково застосовано абз.5 п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно якого реєстрація майнових прав відповідачем повинна здійснюватись за умови подання заявником документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Вказує апелянт, що гараж № НОМЕР_2 по вул. Вовчинецькій, 225 створено раніше та на момент реєстрації права власності гараж введено в експлуатацію з 2006 р. Таким чином посилання суду на п. 46 Порядку є неправильним, оскільки він регулює порядок реєстрації речових прав на новостворене майно, а не майно внесене як пай у кооператив. Крім того апелянт вказує на неналежність відповідача по справі.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу у якому зазначає про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у відповідності до витягу з інформаційної довідки № 10597512 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 10.10.2013 року, державним реєстратором Лозова Х.О. 30.05.2013 року проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: гараж, адреса: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, ряд 3, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_3 (а.с. 6, 7 Т.1).

Реєстраційні дії проводилися на підставі документів, відображених в картці прийому заяви № 2700519: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 1364846 від 30.05.2013 р.; технічний паспорт серії НОМЕР_6 від 25.04.2013 р. виданий ОКП "Івано-Франківське" обласне бюро технічної інвентаризації; довідка про право власності на гараж № 68/01-04 від 22.04.2013 р. видана ГК «Соколи»; витяг із протоколу № 7 від 31.03.2013 р. ГК "Соколи"; копія паспорта громадянина України НОМЕР_5 виданий 11.03.1998 р. на ім'я ОСОБА_3; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3; витяг з угоди про надання послуг адвокатом від 22.04.2013 р. між адвокатом ОСОБА_6 та клієнтом ОСОБА_3; копія паспорта громадянина України НОМЕР_4 виданий 13.12.2005 р. на ім'я ОСОБА_7; копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_7. Окрім вищенаведених документів у справі є наявними копія договору оренди землі від 16.03.2006 року, квитанції про сплату державного мита за реєстрацію права власності за ОСОБА_3 і за видачу витягу з державного реєстру, проте ці документи не відображені в картці прийому заяви (а.с. 29-56 Т.1).

31.05.2013 року за результатами розгляду заяви та доданих документів державним реєстратором Лозова Х.О. Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області прийнято рішення № 2763209 про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1. На підставі цього Рішення видано свідоцтво про право власності, індексний номер 4230152 від 31.05.2013 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4230850 від 31.05.2013 року (а.с. 57-59 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України №703 від 22.06.2011 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Статтею 8 цього Закону визначені повноваження органу державної реєстрації прав, відповідно до якої орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом, забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна, здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.9 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно ч.3 ст.17 цього Закону, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 цього Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Судом встановлено, що до дати реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2, якою є 31.05.2013 року, жодних реєстраційний дій щодо оформлення права власності на гараж НОМЕР_2 не проводилося, що свідчить про те, що даний гараж підлягав первинній державній реєстрації і на вказані правовідносини поширювалися вимоги пункту 46 Порядку.

Таким чином, при проведенні оскаржуваної реєстрації документ, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер), був відсутній.

Поданий відповідачу договір оренди землі від 16 березня 2006 року не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, та укладений строком на 1 рік, а тому на момент вчинення реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2 втратив чинність.

Слід зазначити, що вказаний договір оренди землі від 16 березня 2006 року не передбачав права забудови а ні для гаражного кооперативу «Соколи», а ні для його членів. Згідно п.1.2 договору цільовим призначенням земельної ділянки було обслуговування гаражів, і використання земельної ділянки виключно згідно її цільового призначення було одним з основних зобов'язань орендаря (п.2.5.1), а згідно п.2.5.2 договору, орендар також зобов'язувався додержуватися вимог законодавства та місцевих правил забудови населених пунктів.

Крім того, відсутність на момент вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій будь-яких документів, які б могли підтвердити наявність у третіх осіб речового права на земельну ділянку додатково також підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2013 року в справі №909/538/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31 березня 2014 року, відповідно до якої Гаражному кооперативу «Соколи» відмовлено в укладенні додаткової угоди оренди земельної ділянки, а також постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2014 року в справі №909/837/13, якою залишено в силі рішення господарського суду Івано-Франківської області, відповідно до якої відмовлено в задоволенні позову Гаражного кооперативу «Соколи» про визнання за гаражним кооперативом «Соколи» права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га. для колективного гаражного будівництва.

Також, як встановлено судом, спірний гараж розташований на земельній ділянці площею 6,2207 га., яка належить на праві власності ТОВ «Х-Адванс» на підставі Державного акта на право власності на землю від 25.10.2012 р..

Відповідно до п.4 Порядку №703, у разі, коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься також в абз.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено абз.5 п.46 Порядку №703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Частиною 1 ст. 39 цього Закону встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.39 вказаного Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу в експлуатацію.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаража, відповідачем порушено вимоги п. 46 Порядку №703.

Також суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж НОМЕР_2, оскільки без забезпечення внесення до Державного реєстру права на нерухоме майно вказано запису не буде дотримано ефективного способу захисту порушеного права позивача.

Щодо доводів апелянта про те, що Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області не є належним відповідачем в даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз.4 п.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні служби створені на місцях при відповідних територіальних управліннях юстиції законодавчо визначені як самостійні суб'єкти владних повноважень (органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку), які входять в загальну систему органів державної реєстрації прав. Крім органів державної реєстрації прав та Міністерства юстиції України до відповідної системи входить ще третій самостійний суб'єкт владних повноважень - Державна реєстраційна служба України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав. Чітке розмежування владних повноважень та відповідальності за їх реалізацію кожним з вище наведених трьох органів свідчать і положення ст.ст.7, 8 цього Закону, які чітко розмежовують їх компетенцію в відповідній сфері публічно-правових відносин.

Державний реєстратор, відповідно до абз.2 ст.9 вказаного Закону, є лише державним службовцем, чий статус крім Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено і Законом України «Про державну службу». Проте в жодному з вище вказаних нормативних актів не йдеться про те, що орган владних повноважень не несе відповідальності за дії (рішення) чи бездіяльність своїх посадових осіб.

Відносно питання про те, що заявлені позивачем вимоги являються публічно-правовими, а спір повинен вирішуватися за правилами КАС України, колегія суддів враховує, що згідно ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна служба в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно виконує владні управлінські функції щодо державної реєстрації прав. Предметом позовних вимог у даній справі є оскарження дій (рішення) реєстраційної служби (державного реєстратора) з питань державної реєстрації з посиланням на їх невідповідність вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, суб'єктний склад спірних відносин та предмет позовних вимог свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням повноважень та завдань, покладених на нього законом.

Слід також зазначити, що згідно судової практики Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України - саме органи державної реєстрації прав є належними відповідачами у справах розглядуваної категорії і такі справи підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанова суду від 26.10.2015 року.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про визнання недійсним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 23.05.2016 року.