Справа № 826/5509/16
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

19 травня 2016 року м. Київ № 826/5509/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., суддів Данилишина В.М. та Келеберди В.І., розглянувши в попередньому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом заступника Генерального прокурора України до Державної служби геології та надр України, товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» про визнання протиправними та скасування наказів, визнання недійсними спеціальних дозволів,

В С Т А Н О В И В:

Заступник Генерального прокурора України (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України (далі також - відповідач-1), товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (далі також - відповідач-2, ТОВ «Голден Деррік»), в якому просив:

1. Визнати протиправними та скасувати накази Державної служби геології та надр України від 05 квітня 2012 року № 124 «Про надання спеціального дозволу на користування надрами», від 04 травня 2012 року № 175 «Про надання спеціального дозволу на користування надрами», від 16 жовтня 2012 року № 511 «Про надання спеціального дозволу на користування надрами» та від 07 лютого 2013 року № 52 «Про надання спеціального дозволу на користування надрами»;

2. Визнати недійсними спеціальні дозволи на користування надрами Ново-Диканської площі від 14 травня 2012 року № 4145, Попаснянсько-Самарської площі від 07 лютого 2013 року № 4336 та Північно-Перещепинської площі від 12 квітня 2013 року №4358.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що поданий адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Виходячи з системного аналізу наведених положень вбачається, що при зверненні до суду заступника Генерального прокурора України з даним адміністративним позовом мають бути дотримані законодавчо встановлені вимоги щодо оскарження спірних наказів та спеціальних дозволів протягом шестимісячного строку, який обраховується з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про оскаржувані накази та дозволи.

При цьому, день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зазначене узгоджується з численною судовою практикою судів апеляційної та касаційної інстанцій, зокрема Київського апеляційного адміністративного суду (ухвали від 26 березня 2015 року по справі № 826/1218/15 та від 02 лютого 2016 року по справі №810/5450/15) та Вищого адміністративного суду України (ухвала від 19 січня 2012 року по справі № К/9991/67665/11).

В якості поважності причин пропуску звернення до суду з даним адміністративним позовом, позивач вказує на те, що всі оскаржувані накази та дозволи були скасовані (анульовані) наказами Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року № 78 та № 79.

Також позивач зазначає, що не погоджуючись з такими наказами відповідача-1 від 18 березня 2014 року № 78 та № 79, 17 червня 2014 року ТОВ «Голден Деррік» оскаржило їх в судовому порядку. Вказаний судовий розгляд було завершено лише 27 жовтня 2015 року у зв'язку з прийняттям постанови Верховного Суду України по справі № 826/8596/14, якою було скасовано проміжні рішення апеляційної та касаційної інстанцій та залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року про скасування оскаржуваних наказів Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року № 78 та № 79.

На підставі наведеного, позивач стверджує, що у період з дня прийняття наказів № 78 та № 79 до дня закінчення судового розгляду щодо їх скасування, тобто з 18 березня 2014 року по 27 жовтня 2015 року, у нього не було правових підстав для звернення до суду з даними позовними вимогами у зв'язку з скасуванням (анулюванням) оскаржуваних в межах даної справи наказів та дозволів наказами Державної служби геології та надр України № 78 та № 79.

Щодо такого твердження в контексті позовних вимог про визнання протиправними та скасувати наказів відповідача-1 від 05 квітня 2012 року № 124, від 04 травня 2012 року №175 та від 16 жовтня 2012 року № 511, визнання недійсними спеціальних дозволів на користування надрами від 14 травня 2012 року № 4145, від 07 лютого 2013 року № 4336 та від 12 квітня 2013 року № 4358, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами Державної служби геології та надр України від 18 березня 2014 року № 78 та № 79 були скасовані оскаржувані рішення відповідача-1 № 124, № 175 та № 511, анульовані спеціальні дозволи на користування надрами № 4145, № 4336 та № 4358.

Такі накази відповідача-1 № 78 та № 79 були оскаржені ТОВ «Голден Деррік» шляхом подання адміністративного позову до Окружного адміністративного суду міста Києва (справа № 826/8596/14). Під час розгляду такої справи судом в якості третьої особи прийняла участь Генеральна прокуратура України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року вказаний позов було задоволено, а оскаржувані рішення скасовано.

Постановою Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року по справі №826/8596/14 було скасовано проміжні рішення апеляційної та касаційної інстанцій та залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року.

Відповідно до ч. 5 статті 254 КАС України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Так, в межах розгляду справи № 826/8596/14, Окружним адміністративним судом міста Києва у постанові від 06 листопада 2014 року, яка, відповідно до наведеного вище, набрала законної сили, встановлені обставини того, що Генеральною прокуратурою України було проведено перевірку додержання Державною службою геології та надр України вимог Кодексу України про надра, іншого законодавства в галузі гірничих відносин, за результатами якої видано подання № 07/1/4-247вих-13 від 11 грудня 2013 року про усунення поршень вимог Кодексу України про надра, іншого законодавства в галузі гірничих відносин.

При розгляді вказаної адміністративної справи, судом також було зазначено, що в межах наведеного подання Генеральною прокуратурою України було встановлено, в тому числі, що Державною службою геології та надр України залишено поза увагою факти невикористання ТОВ «Голден Деррік» протягом 180-денного строку з моменту отримання спеціальних дозволів Ново-Диканської площі нафти і газу в Полтавській області, Мусієнківського родовища, Попаснянсько - Самарської та Північно - Перещепинської площ нафти і газу у Дніпропетровській області (спеціальні дозволи від 14 травня 2012 року №4145, від 07 лютого 2013 року № 4335, від 02 лютого 2013 року № 4336, від 12 квітня 2013 року № 4358).

Судом також було встановлено, що саме на виконання такого подання Генеральної прокуратури України від 11 грудня 2013 року Державною службою геології та надр України було прийнято наказ № 78 від 18 березня 2014 року, яким скасовані накази відповідача-1 від 05 квітня 2012 року № 124, від 04 травня 2012 року № 175, від 16 жовтня 2012 року № 511.

Відповідно до ч. 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в розгляді справи № 826/8596/14 приймали участь ті самі особи, які беруть участь в даній справі, а тому встановлені в межах розгляду такої справи обставини є приюдиційними, тобто такими, що не потребують доказування, для розгляду даної адміністративної справи.

Зазначене свідчить про те, що станом на 11 грудня 2013 року, дату складання наведеного подання Генеральною прокуратурою України, позивач достовірно знав про існування як оскаржуваних спеціальних дозволів на користування надрами Ново-Диканської площі від 14 травня 2012 року № 4145, Попаснянсько-Самарської площі від 07 лютого 2013 року № 4336 та Північно-Перещепинської площі від 12 квітня 2013 року № 4358, так і наказів відповідача-1 від 05 квітня 2012 року № 124, від 04 травня 2012 року № 175, від 16 жовтня 2012 року № 511.

Водночас, з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 04 квітня 2016 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що навіть з урахуванням обставин фактичного скасування (анулювання) у період з 18 березня 2014 року по 27 жовтня 2015 року оскаржуваних наказів відповідача-1 від 05 квітня 2012 року № 124, від 04 травня 2012 року № 175, від 16 жовтня 2012 року № 511 та дозволів від 14 травня 2012 року № 4145, від 07 лютого 2013 року № 4336 та від 12 квітня 2013 року №4358, у зв'язку з чинністю наказів Державної служби геології та надр України № 78 та № 79, позивачем був пропущений шестимісячний строк звернення до суду, який обраховується з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про оскаржувані рішення.

Щодо наведених доводів позивача в контексті оскарження ним наказу відповідача-1 № 52 від 07 лютого 2013 року, суд звертає увагу на те, що наказами Державної служби геології та надр України № 78 та № 79 від 18 березня 2014 року, на чинність яких протягом 18 березня 2014 року - 27 жовтня 2015 року посилається позивач в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду, не було скасовано наказ відповідача-1 від 07 лютого 2013 року № 52 ні в цілому, ні окремі його положення. Відповідно, прийняття наведених наказів № 78 та № 79 від 18 березня 2014 року жодним чином не впливають на строк звернення до суду з позовом в частині скасування такого наказу № 52 від 07 лютого 2013 року.

Відповідно, суд визнає необґрунтованими наведені вище доводи позивача про поважність пропуску ним строку звернення до суду.

Крім того, необхідно зазначити, що на момент здійснення Генеральною прокуратурою України перевірки, за результатами якої було складено наведене вище подання № 07/1/4-247вих-13 від 11 грудня 2013 року про усунення поршень вимог Кодексу України про надра, іншого законодавства в галузі гірничих відносин, позивач, згідно з приписами Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу України про надра, був уповноважений звернутись до суду з адміністративним позовом, поданим, в тому числі, в інтересах держави в особі Державної служби геології та надр України, про припинення права користування надрами ТОВ «Голден Деррік».

Між тим, позивачем було обрано інший спосіб реалізації своїх повноважень щодо здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів та складено відповідне подання. Зазначене, на думку суду, додатково свідчить про завчасну обізнаність позивача щодо існування оскаржуваних наказів та дозволів і, відповідно, пропуск ним строку звернення до суду з даним адміністративним позовом без поважних причин.

Окремо суд звертає увагу на те, що згідно з приписами п. 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних наказів), наказ органу з питань надання дозволу про надання дозволу розміщується протягом п'яти днів на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу.

Відповідно, оскаржувані позивачем накази про надання спеціального дозволу на користування надрами від 05 квітня 2012 року № 124, від 04 травня 2012 року № 175, від 16 жовтня 2012 року № 511 та від 07 лютого 2013 року № 52 носять відкритий характер, оскільки вони опубліковуються на офіційному веб-сайті Державної служби геології та надр України. А тому про оскаржувані накази позивач повинен був дізнатися саме з наведених відкритих джерел, що додатково свідчить на пропуск позивачем строку звернення до суду з необґрунтованих підстав.

Також, в якості окремої причини поважності пропуску таких строків позивач вказує на те, що можливість надати суду відповідні докази в обґрунтування заявленої в позовній заяві правової позиції в нього виникла лише після їх витребування у Державної служби геології та надр України і НАК «Надра України» у січні - березні 2016 року.

З приводу наведеного, суд звертає увагу на те, що за наслідком аналізу поданого заступником Генерального прокурора України адміністративного позову вбачається, що позивач обґрунтовує свою правову позицію обставинами неналежності ТОВ «Голден Деррік» до категорії суб'єктів державного сектору економіки та господарських товариств, у статутному капіталі яких 25% належать державі. Зазначений висновок позивач робить виходячи з того, що на момент виникнення спірних правовідносин учасником ТОВ «Голден Деррік», з часткою у статутному капіталі в розмірі 33%, було НАК «Надра України», а не держава, відповідно ТОВ «Голден Деррік» не створювалось як господарське товариство, що діє на основі державної власності.

Колегія суддів звертає увагу, що факти оцінки судом зазначених обставин та, відповідно, обізнаності про них учасників розгляду справи, в тому числі й Генеральної прокуратури України, вже досліджувались під час вирішення питання про перегляд наведеної вище постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року за нововиявленими обставинами.

Так, 17 грудня 2015 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява Державної служби геології та надр України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року, обґрунтування якої є ідентичним до того, яке наведено позивачем в межах розгляду даної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року та Вищого адміністративного суду України від 26 квітня 2016 року, прийнятою за наслідком розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, було встановлено, що: «Позивачем при подачі адміністративного позову у справі № 826/8596/14 додавались копії статутних документів. Зокрема, згідно п.п. 5.4.-5.5. статті 5 Статуту ТОВ «Голден Деррік» вбачається, що для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладу Учасника створюється Статутний (складений) капітал в розмірі 33 815 664,32 грн.

При цьому частки Учасників в Статутному (складеному) капіталі розподіляються наступним чином:

Компанія «Хартлог Лімітед» (HARTLOG LIMITED), що належним чином створена та існує згідно з законодавством Республіки Кіпр - 22 656 495, 09 (двадцять два мільйони шістсот п'ятдесят шість тисяч чотириста дев'яносто п'ять гривень 09 копійок) гривень, що становить 67% Статутного (складеного) капіталу Товариства і відповідно до цього має 67% голосів на Загальних Зборах Учасників Товариства.

Національна акціонерна компанія «Надра України» - 11 159 169, 23 (одинадцять мільйонів сто п'ятдесят дев'ять тисяч сто шістдесят дев'ять гривень 23 копійки) гривень, що становить 33 % Статутного (складеного) капіталу Товариства і відповідно до цього має 33 % голосів на Загальних Зборах Учасників Товариства».

На підставі наведеного, судом в ухвалі від 20 січня 2016 року по справі № 826/8596/14 було зроблено висновок про те, що інформація, аналогічна наведеній заступником Генерального прокурора України в якості своєї правової позиції в межах розгляду даної справи, була наявна в матеріалах справи та досліджена під розгляду справи № 826/8596/14 судом першої інстанції.

Як вже зазначалось вище, в силу приписів ч. 1 статті 72 КАС наведені обставини мають приюдиційне значення для суду, а тому, відповідно, не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що позивач, як учасник розгляду справи № 826/8596/14, був обізнаний про обставини, які він покладає в обґрунтування заявлених позовних вимог, ще під час розгляду справи № 826/8596/14 судом першої інстанції, що закінчився прийняттям постанови від 06 листопада 2014 року, а тому необґрунтованими визнаються доводи позивача про те, що такі обставини стали йому відомі лише в січні - березні 2016 року.

Колегія суддів окремо звертає увагу на те, що окрім як в межах наведених вище судових проваджень по розгляду справи № 826/8596/14 (як вперше так і за нововиявленими обставинами), державні органи в особі Генеральної прокурори України та Державної служби геології та надр України намагались припинити право ТОВ «Голден Деррік» на користування надрами, що є й метою заявлених в межах розгляду даної справи позовних вимог заступника Генерального прокурора України, шляхом подання ще одного адміністративного позову 23 грудня 2015 року (справа № 826/27764/15 за позовом Державної служби геології та надр України до ТОВ «Голден Деррік», третя особа - Генеральна прокурора України, про припинення права користування надрами).

Водночас, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, вказана позовна заява була залишена без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

Відповідно, звернення до суду позивача з даним адміністративним позовом є вже не першим намаганням державних органів припинити право ТОВ «Голден Деррік» на користування надрами, в тому числі в судовому порядку.

Як зазначено в §§ 62 і 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі Miroпubovs та інші проти Латвії, поняття «зловживання», згідно з п. 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, яке визнається загальною теорією права - тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, зловживанням є таке поводження позивача, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення і перешкоджає належній роботі суду або належному перебігу провадження.

Також, вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (рішення Європейського суду з прав людини у справах M. проти Сполученого Королівства та Philis проти Греції).

Враховуючи наведене, неодноразові звернення державних органів до суду, що різняться за формою (формулюванням позовних вимог) але є однаковими за своєю метою - припинення права окремого товариства на користування надрами, з огляду на вже наявні судові рішення, які набрали законної сили і якими встановлено правомірність такого користування, колегія суддів визнає зловживанням своїм правом на звернення до суду з боку державних органів, а саме Генеральної прокурори України та Державної служби геології та надр України.

Отже, оскільки позивачем інших підстав для визнання судом поважними причин пропуску ним строку звернення до суду, аніж ті, які були розглянуті вище, наведено не було, а наведені підстави визнані судом неповажними, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до поданої заступником Генерального прокурора України позовної заяви наслідки, передбачені статтею 100 КАС України.

Відповідно до положень статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Виходячи з наведених положень законодавства та враховуючи, що позивачем в адміністративному позові та доданих до нього матеріалах не було наведено жодних поважних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, такий позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 155, 160 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву заступника Генерального прокурора України до Державної служби геології та надр України, товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» про визнання протиправними та скасування наказів, визнання недійсними спеціальних дозволів, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими в статтями 185-187 КАС України відповідно.

Повний текст ухвали складено та підписано 24 травня 2016 року.

Головуючий суддя П.В. Вовк

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда