Справа № 826/20130/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення № 108-108/ОП/3-550-3311 від 30 квітня 2015 року, викладеного у формі листа; зобов'язання прийняти рішення про передачу квартири АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_2 від 16 квітня 2015 року у власність.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація листом № 108-108/ОП/3-550-3311 від 30 квітня 2015 року повідомила позивачу, що підстави для задоволення заяви відсутні, оскільки відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, будинки, житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей). Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва № 750 від 28 травня 1997 року «Про результати перевірки санітарного стану та комунального обслуговування будинків по вул. Добрузькій, Потебні, Яна Райніса, Далекій» частина будинків по вищевказаним вулицям визнано такими, що не відповідають вимогам, які пред'являються до жилих приміщень, не придатні для проживання та ветхі, в тому числі будинок АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою форми № 3 від 15 квітня 2015 року № 2376, виданої Центром обслуговування споживачів № 2 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», ОСОБА_2 з 27 грудня 1990 року зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1; будинок знаходиться на балансі Центру обслуговування споживачів № 2; форма власності житла: неприватизована; технічний стан будинку і характеристика зайнятої площі: задовільний.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 1 Постанови Ради Міністрів УРСР № 189 від 26 квітня 1984 року «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», установлено, що обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду провадиться не менше одного разу на п'ять років.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 189 від 26 квітня 1984 року, якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту.

В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

При цьому додаються такі документи: а) акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; б) технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновок проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам.

Згідно з п. 6 вказаного Положення, для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію в такому складі: заступник голови виконавчого комітету місцевої Ради (голова комісії), начальник управління (відділу) житлового (комунального) господарства виконавчого комітету місцевої Ради (заступник голови комісії), представник органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби, представник відділу (управління) у справах будівництва і архітектури виконавчого комітету місцевої Ради або районний архітектор, представник органу державного пожежного нагляду, депутат місцевої Ради, інженер житлово-експлуатаційної організації (секретар комісії), представник громадського будинкового комітету.

При обстеженні стану жилих будинків відомчого або громадського житлового фонду до складу комісії включається також представник органу, який здійснює управління відповідним фондом.

Комісія має право залучати в установленому порядку фахівців проектних, науково-дослідних та інших організацій.

Відповідно до п.п. 11, 12 Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

При цьому додаються такі документи: а) рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів про визнання жилого будинку (жилого приміщення) невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання; б) проект рішення виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів про дальше використання жилого будинку (жилого приміщення) або про знесення будинку.

При вирішенні питання щодо жилого будинку відомчого або громадського житлового фонду пропозиція погоджується з відповідним підприємством, установою, організацією. Про це, а також про причини непогодженості питання повідомляється виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачем відмовлено позивачу у приватизації квартири листом № 108-108/ОП/3-550-3311 від 30 квітня 2015 року, посилаючись на розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва № 750 від 28 травня 1997 року «Про результати перевірки санітарного стану та комунального обслуговування будинків по вул. Добрузькій, Потебні, Яна Райніса, Далекій» та стверджуючи, що будинок № 16 по вулиці Потебні в місті Києві визнано таким, що не відповідає вимогам, які пред'являються до жилих приміщень, та непридатний для проживання.

Згідно з розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва № 750 від 28 травня 1997 року «Про результати перевірки санітарного стану та комунального обслуговування будинків по вул. Добрузькій, Потебні, Яна Райніса, Далекій», будинки по вул. Добрузькій, Потебні, Яна Райніса і Далекій не відповідають вимогам, які пред'являються до жилих приміщень, непридатні для проживання. Зобов'язано керівництво АТ «Меридіан» в строк до 01 липня 1997 року: відпрацювати питання про прискорення відселення мешканців з непридатних для проживання будинків і подати в райдержадміністрацію графік відселення; звернутися до квартуправління міської держадміністрації з проханням виділити житлову площу для відселення мешканців з будинків непридатних для проживання. Начальнику паспортного столу заборонено прописку в будинки № 10/3, 14/2, 16, 18, 20, 22, 24 по вул. Потебні, 3, 4, 5, 6 по вул. Яна Райніса, 5 по вул. Добрузькій, 17/8, 19/7, 20/9, 21, 22, 23, 24 по вул. Далекій, які підлягають зносу.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», органи місцевого самоврядування забезпечують своєчасне відселення власників та наймачів жилих (нежилих) приміщень із застарілого житлового фонду, що підлягає знесенню, на попередньо погоджених з інвестором-забудовником умовах та вирішують в установленому законом порядку всі спірні питання, пов'язані з таким відселенням.

Відповідно до ст. 110 Житлового кодексу Української РСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

З приводу посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач посилається на документ, який не відповідає законодавчим нормам та не відображає реального стану речей, з урахуванням непроведення відповідачем обстеження стану житлового будинку не менше одного разу на п'ять років та невиконання вимог з приводу забезпечення позивача належним житлом у зв'язку з визнанням будинку таким, що непридатний для проживання, колегія суддів зазначає, що розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва № 750 від 28 травня 1997 року «Про результати перевірки санітарного стану та комунального обслуговування будинків по вул. Добрузькій, Потебні, Яна Райніса, Далекій» є чинним, а тому не може не враховуватися відповідачем під час прийняття рішення, а можлива бездіяльність відповідача щодо нездійснення ним повноважень щодо забезпечення права позивача на житло не оскаржується позивачем в межах даного провадження.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу в приватизації квартири листом № 108-108/ОП/3-550-3311 від 30 квітня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР № 189 від 26 квітня 1984 року, з урахуванням існування чинного розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва № 750 від 28 травня 1997 року «Про результати перевірки санітарного стану та комунального обслуговування будинків по вул. Добрузькій, Потебні, Яна Райніса, Далекій», що унеможливлює приватизацію квартири АДРЕСА_1.

З приводу позовної вимоги про зобов'язання Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації прийняти рішення про передачу квартири АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_2 від 16 квітня 2015 року у власність, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Колегія суддів зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності перевищує компетенцію адміністративного суду та виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2015 року у справі № 800/6863/15, від 13 жовтня 2015 року у справі № К/800/20557/13, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2016 року у справі № К/800/17608/15, від 11 лютого 2016 року у справі № К/800/40761/15.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Таким чином, повноваження уповноваженого органу щодо приватизації державного житлового фонду належать до дискреційних повноважень, тобто надають уповноваженому органу право вибору щодо прийняття відповідного рішення.

Отже, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження щодо приватизації державного житлового фонду є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано достатньо доказів правомірності дій з прийняття оскаржуваного рішення, оформленого листом № 108-108/ОП/3-550-3311 від 30 квітня 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, є необґрунтованими та не засновані на нормах права.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що він не позбавлений можливості оскаржити у встановленому законодавством порядку допущену, на його думку, бездіяльність відповідача щодо нездійснення ним повноважень щодо забезпечення права позивача на житло та непроведення обстеження стану житлового будинку не менше одного разу на п'ять років.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.