Справа № 439/1/13-а/2а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Справа № 876/2664/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Большакової О.О., Глушко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Загоруйко В.П.,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Бродівського районного суду Львівської області від 21.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гаївської сільської ради Бродівського району Львівської області треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.03.2009 року звернулася в суд з позовом до Гаївської сільської ради Бродівського району Львівської області в якому просить визнати рішення Гаївської сільської ради від 4 березня 2008 року № 154 незаконним, зобов'язати відповідача виділити додатково земельну ділянку площею 0,8 га для передачі її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що в АДРЕСА_1 за рахунок самовільно захопленої земельної ділянки, що передана у власність ОСОБА_7

Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 21.02.2013 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, батьку позивачки ОСОБА_8 на праві приватної власності належав житловий будинок, що у АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_1 оформила право власності на вказаний будинок на себе, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Гаївської сільради від 06.06.2008 року № 285 надано дозвіл розробникам документації із землеустрою на виконання робіт із землеустрою для складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для передачі у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Гаї-Смоленські.

Рішенням Гаївської сільради від 04.03.2008 року № 154 надано дозвіл розробникам документації із землеустрою на виконання робіт із землеустрою для складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для передачі у власність гр. ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства в межах с. Гаї-Смоленські.

Рішенням Гаївської сільради від 06.06.2008 року № 188 було вирішено закріпити межу між землекористувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_1 по їх стану на місцевості, погодити межу між землекористувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

На підставі рішення Гаївської сільської ради №263 від 12.12.2008 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7, який скасований рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 01.03.2016 року.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими Законами, які не повинні суперечити положенням цього ж Закону.

Згідно статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема й щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

З системного аналізу вказаних норм випливає, що публічно-правовим спором згідно з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відтак, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпали свою юридичну силу після їх реалізації, а саме: після одержання власниками земельної ділянки документів, що посвідчують право власності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2, 5 Земельного кодексу України сільська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У даній справі сільська рада, реалізуючи право власності земельною ділянкою, відповідно до ст.5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень - сільська рада - владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, виконання органами місцевого самоврядування повноважень у галузі земельних відносин, розгляду за правилами КАС не підлягають, пов'язані з цим спори мають вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, із суті заявлених вимог, які зводяться до визнання рішення Гаївської сільської ради від 04.03.2008 року № 154 незаконним, зобов'язання відповідача виділити додатково земельну ділянку площею 0,8 га для передачі її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що в АДРЕСА_1 за рахунок самовільно захопленої земельної ділянки, що передана у власність ОСОБА_7, які не підлягають розгляду в адміністративному судочинстві, оскільки вказане рішення було реалізоване, а саме був виданий Державний акт на право власності на землю. Дані обставини свідчать про наявність спору про право, а саме - право спільної власності на землю, що за своїм визначенням відноситься до категорії цивільних прав, а тому має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства, що підтверджується постановами Верховного Суду України № 21-291а11 від 09.04.2012 року, від 11.11.2014 року у справі №21-493а14 та від 09.12.2014 року у справі №21-308а14.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Бродівського районного суду Львівської області від 21.02.2013 року у справі №439/1/13-а/2а - скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали виготовлено 24.05.2016 року