Справа № 816/217/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 р.Справа № 816/217/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представників позивача Шульгін Г.Л.

представника відповідача Гаспарян С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року по справі №816/217/16за позовом Публічного акціонерного товариства " Кременчуцький завод металевих виробів " до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький завод металевих виробів" (надалі - позивач, ПАТ "Кременчуцький завод металевих виробів" «КЗМВ»), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного Управління ДФС у Полтавській області від 04.02.2016 № , № , № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року задоволено адміністративний позов Публічне акціонерне товариство " Кременчуцький завод металевих виробів" у повному обсязі. (а.с.185, 188-193 т.2).

Відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області, не погодився з судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, прийняття постанови з порушенням норм матеріального права, просить суд скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року, прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає, що господарські операції позивача із ТОВ «Юртранссервіс» та ТОВ «Промтехсервіс» мали безтоварний характер. Наданими до перевірки документами не підтверджується реальний характер виконання господарських правовідносин.

Вказують на те, що член Наглядової ради ПАТ «КЗМВ» ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Юртранссервіс» та має75 % статутного фонду Товариства, що має вплив на укладання угод, а також на ведення господарської операції. Таким чином, перевіркою встановлене завищення валових витрат через включення до них юрпослуг, що не мають зв'язку із господарською діяльністю платника, а також без підтверджуючих документів. Дане порушення мало вплив на нарахування також ПДВ.

Щодо відносин позивача та ТОВ «Промтехсервіс», то під час перевірки було встановлено порушення складання ТТН., відсутність належного сертифікату якості на товар- дріт стальний, прийнято до уваги акт ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровськ «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Промтехсервіс» під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Денекс» за січень 2014 року».

Сукупність зазначених обставин вказують на відсутність господарських операцій. (а.с.196-199 т.2).

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ПАТ "КРЗМВ", ідентифікаційний код 01181618, є юридичною особою, знаходиться на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ та в перевіряємому періоді було зареєстроване платником податку на додану вартість з 18.07.1997, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 100337400 від 20.05.2011, індивідуальний податковий номер 64 /том 7 а.с. 161-164/.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ПАТ "КРЗМВ" здійснює такі види економічної діяльності за КВЕД: 25.29 - виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів; 25.62 - є механічне оброблення металевих виробів, 25.99 - виробництво інших готових металевих виробів та інш. /том 2 а.с. 162-163/.

Так, в період з 14.12.2015 по 28.02.2013 року посадовими особами Головного управління ДФС у Полтавській області проведено планову документальну виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод металевих виробів" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 19.01.2016 № 22/16-31-22-01-09/01181618 (Акт перевірки) /том 1 а.с. 19-70/.

За висновками перевірки встановлено наступні порушення:

- п.п. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 14 164 грн., в тому числі за 4 квартал 2012 рік - 1408 грн, 2013 рік - 7009 грн, 2014 рік - 5747 грн.;

- п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 14 207 грн., у тому числі: листопад 2012 - 894 грн., грудень 2012 - 447 грн., січень 2013 - 447 грн., лютий 2013 - 447 грн., березень 2013 - 447 грн., травень 2013 - 894 грн., червень 2013 - 447 грн., жовтень 2013 - 3800 грн., листопад 2013 - 447 грн., грудень 2013 - 447 грн., січень 2014 - 1467 грн., лютий 2014 - 447 грн., березень 2014 - 447 грн., квітень 2014 - 447 грн., травень 2014 - 447 грн., червень 2014 - 447 грн., липень 2014 - 447 грн., вересень 2014 - 894 грн., жовтень 2014 - 447 грн.

- 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 894 грн., в тому числі за грудень 2014 в сумі 894 грн.

За висновками перевірки вищевказані порушення виникли у зв'язку із включенням позивачем у перевіряємому періоді до складу валових витрат та податкового кредиту фінансових результатів безтоварних господарських операцій із контрагентами ТОВ «Промтехсервіс» та ТОВ «Юртрансервіс».

Оцінюючи первинні документи із контрагентомТОВ «Юртрансервіс»,перевіряючідійшли висновку, що надані акти виконаних робіт не містять повного змісту господарських операцій та її вимірників у натуральному виразі. Тому на думку перевіряючих неможливо встановити безпосередній зв'язок із господарською діяльністю позивача та економічного обґрунтування, тим більше, що позивач і названий контрагент є пов'язаними особами, оскільки член Наглядової ради ПАТ «Кременчуцький завод металевих виробів» Приходько Павло Володимирович є засновником ТОВ «Юртрансервіс» та має 75% статутного фонду останнього, а згідно повноважень, покладених на наглядову раду і її членів має вплив на укладення угод, припинення повноважень директора підприємства, а також на ведення господарської діяльності підприємства.

На підставі даних первинних документів відповідач дійшов висновку, що позивачем невірно включено до складу витрат підприємства до рядку 06.2 Декларацій з податку на прибуток "Адміністративні витрати" в сумі 70 421 грн., а саме по періодах: 4 квартал 2012 року - 6 707 грн., 2013 рік - 36 887 грн., 2014 рік - 26 827 грн.. Також перевіркою встановлено, що позивачем за наслідками цих же господарських операцій неправомірно сформовано податковий кредит відповідних періодів на суму 14 084 грн.

Одночасно перевіркою встановлено, що у перевіряємому періоді ПАТ «КРЗМВ» (покупець) мало господарські взаємовідносини із ТОВ «Промтехсервіс» (продавець) на підставі договору поставки від 26.11.2013 № 49/11,

За змістом акту перевірки ревізорами встановлено відсутність обов'язкових реквізитів у товарно - транспортних накладних, якими було оформлено перевезення поставленого товару, згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, а саме:

- б/н від 02.12.2013 - відсутній порядковий номер товарно-транспортної накладної, не зазначено відомості щодо автоперевізника, відсутні підписи водія/експедитора про прийняття та здачу ТМЦ, відсутня печатка автоперевізника;

- № 1 від 08.01.2014 та № 2 від 07.02.2014 - відсутні підписи водія/експедитора про прийняття та здачу ТМЦ, відсутня печатка автоперевізника.

В наданих ТТН відсутні дані щодо дати і часу виїзду з підприємства-вантажовідправника, дати і часу прибуття до вантажоодержувача.

Виходячи із вищенаведеного, перевіркою встановлено, що угоди, укладені між ПАТ «КРЗМВ» та ТОВ «Промтехсервіс» за період грудень 2013 - лютий 2014 носять безтоварний характер.

Однак завищення задекларованих позивачем показників витрат перевіркою встановлено лише у розмірі 5100 грн. та визнано недійсним податковий кредит лише за січень 2014 у розмірі 1020 грн., з огляду на висновки перевірки в цій частині ґрунтувалися на висновках акту ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 18.07.2014 №1975/04-66-22-04-6/38545890 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Промтехсервіс» ( ) під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Денекс» за січень 2014 року", яким охоплювався лише період січня 2014.

За висновками перевірки дані порушення мали також вплив на нарахування податку на додану вартість, у зв'язку із завищенням податкового кредиту відповідних періодів протягом перевіряємого строку.

04.02.2016 року на підставі акту перевірки від 19.01.2016 року № 22/16-31-22-01-09/01181618 Головним управлінням ДФС у Полтавській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № /632, яким ПАТ "КРЗМВ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в розмірі 15 945 грн., з них: за основним платежем - у сумі 12 756 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 3189 грн. /том 1 а.с. 13/;

- № , яким ПАТ "КРЗМВ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 16 082 грн., з них: за основним платежем - у сумі 12 866 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 3216, 50 грн. /том 1 а.с. 14/;

- № , яким ПАТ "КРЗМВ" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 894 грн, у тому числі: за грудень 2014 на суму 894 грн. /т.1 а.с.15/.

Здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів виходить з наступного.

Правила формування доходу, витрат та податкового кредиту підприємства у перевіряємому періоді визначалися Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755 - VI (із змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент здійснення спірних правовідносин) (надалі - ПКУ).

Відповідно до п.п. 14.1.27 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Поняття господарської діяльності визначено в п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Стаття 135 Податкового кодексу України містить у собі склад витрат та порядок їх визнання, так, відповідно п.138.1 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті, та інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст.138 Кодексу визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Згідно п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПКУ витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п. г) та е) п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПКУ до складу інших витрат включаються такі адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, як винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності та витрати на врегулювання спорів у судах.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що до складу витрат підприємства належать лише витрати, які прямо передбачені вищевказаним Кодексом, що використовувалися для забезпечення господарської діяльності підприємства, та не зазначені в переліку у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу, а визначальною ознакою для віднесення витрат до складу валових вважається безпосереднє використання реально придбаних товарів (робіт послуг) у господарській діяльності, а саме: у підготовці, організації та веденні виробництва, продажу продукції (робіт, послуг) та охороні праці і належне документальне підтвердження факту понесення таких витрат.

Відповідно до чинного законодавства ПДВ є податком на споживання товарів (робіт, послуг) на митній території України і платником його виступає кожний суб'єкт (юридична чи фізична особа), який є споживачем цих товарів (робіт, послуг), незалежно від факту походження товарів. При цьому особи за умови реєстрації їх як платників ПДВ мають право відшкодовувати свої витрати із сплаченого податку за рахунок податку, отриманого з покупця. Тобто в нашій країні, як і в більшості країн, де є цей податок, застосовується непрямий метод оцінки доданої вартості - метод податкового кредиту, тобто сума ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, визначається як різниця між сумами податку, отриманого від покупців, і сумами податку, сплаченого постачальникам.

Згідноз пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підставою для нарахування податкового кредиту відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка повинна містити обов'язкові реквізити, визначені цією ж нормою.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду (п. 198.3 ст. 198 ПКУ).

За приписами пункту198.6статті198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимогстатті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом201.11 статті 201цьогоКодексу).

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд першої обґрунтовано зазначив, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документівлише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. При цьому окремі недоліки документів не спростовують фактичності та реальності господарських операцій.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування.

Як було встановлено судом першої інстанції, зміст господарських операцій ПАТ «КРЗМВ» із контрагентомТОВ «Промтехсервіс»полягав у необхідності придбання позивачем зварювального дроту, який було використано ним в оподатковуваних операціях у рамках господарської діяльності, а саме на виконання умов договору від 04.12.2012 № 210, укладеного між ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» (покупець) та ПАТ «Кременчуцький завод металевих виробів» (постачальник), де останній використовував отриманий зварювальний дріт для виконання зварювально-складальних робіт кришок люка та контейнерів КМ - 9.

Позивачемнадано необхідні документи для підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ «Промтехсервіс», а саме товарно-транспортні накладні, витяги з Книги доручень на отримання ТМЦ, приходні ордери, за яким поставлений дріт був оприбуткований на складі позивача, аналіз кореспонденції балансових рахунків та бухгалтерські проводки, які відображають зміну стану активів підприємства у зв'язку із вищевказаними поставками, лімітно-забірні картки, за якими отриманий зварювальний дріт передавався на виробництво кришок люків та контейнерів, докази подальшої реалізації виготовленої продукції ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» /т. 1 а.с. 89-126, т.2 а.с. 138-175/.

Оцінюючи доводи контролюючого органу щодо окремих недоліків заповнення ТТН, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сукупність доказів з приводу фактичності поставки зварювального дроту від ТОВ «Промтехсервіс» у січні 2014 року спростовує висновки відповідача щодо безтоварності даної операції. Колегія суддів зазначає, що можливі недоліки заповнення ТТН, по своїй сутті не спростовують сам факт здійснення перевезення придбаного. Тобто, можливе неналежне оформлення товарно-транспортних накладних може свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на питання суду першої інстанції, чому лише одна з трьох поставок (від 08.01.2014) не була визнана податковим органом, при тому що дві інші (від 02.12.2013 та 06.02.2014) за тих самих умов залишилися врахованими у бухгалтерському та податковому обліках позивача, представник відповідача пояснив, що висновки перевірки в цій частині ґрунтувалися на висновках акту ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 18.07.2014 №1975/04-66-22-04-6/38545890 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Промтехсервіс» ( ) під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Денекс» за січень 2014 року", яким охоплювався лише період січня 2014.

Доводи відповідача з посиланням на висновки акту ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 18.07.2014 №1975/04-66-22-04-6/38545890 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Промтехсервіс» () під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Денекс» за січень 2014 року" судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1232 "Про затвердження порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), якою визначено механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок.

Єдиний порядок направлення запитів на проведення зустрічних звірок, а також оформлення, передачі та накопичення матеріалів зустрічних звірок органами державної податкової служби затверджений наказом ДПА України від 22.04.2011 №236 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок" /чинних на момент виникнення спірних відносин/ (надалі - Методичні рекомендації).

Відповідно до п. 4.4 вищевказаних Методичних рекомендацій у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із зняттям з обліку, встановлення відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (додаток 3), реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (додаток 4) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

При цьому акт податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки є службовим документом, який стверджує факт неможливості проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання та вказує на причини неможливості її проведення.

Відсутність у розпорядженні податкового органу первинних документів бухгалтерського обліку унеможливлює проведення зустрічної звірки та відповідно формування будь-яких висновків, крім висновку про неможливість проведення такої звірки з підстав відсутності підприємства за своїм місцезнаходженням.

Натомість посадовою особою ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 18.07.2014 №1975/04-66-22-04-6/38545890 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Промтехсервіс» ( ) під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Денекс» за січень 2014 року", крім висновку про неможливість проведення такої звірки з підстав відсутності ТОВ «Промтехсервіс» за своїм місцезнаходженням, зроблено висновки щодо нереальності здійснення ТОВ «Промтехсервіс» господарських операцій та про не підтвердження документально господарських відносин із ТОВ «Денекс».

Такі висновки можуть бути складені податковим органом лише у довідці за наслідками проведення зустрічної звірки шляхом співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання із даними первинних бухгалтерських та інших документів осіб, реальність господарських операцій між якими потребує перевірки з метою підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

В будь-якому випадку дана зустрічна звірка стосувалася взаємовідносин ТОВ «Промтехсервіс» та ТОВ «Денекс», та не охоплює взаємовідносин ПАТ «КРЗМВ» та ТОВ «Промтехсервіс».

Зустрічна звірка щодо господарських правовідносин між ПАТ «КРЗМВ» та ТОВ «Промтехсервіс» фактично не проводилася, відповідна довідка за її результатами не складалася, а тому посилання на акт контролюючого органу про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача у зв'язку з відсутністю такого за місцезнаходженням, без дослідження необхідних документів та з'ясування фактів здійснення господарських операцій між контрагентами, є безпідставним.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Положеннями ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Крім того, слід враховувати правозастосовчу практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також слід практику Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі №21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Крім того, в акті перевірки податковим органом не встановлений факт відсутності поставки тих товарно-матеріальних цінностей, за результатами придбання яких позивачем сформовано податковий кредит та понесені /відображені/ витрати. Твердження відповідача про відсутність здійснення господарської операції фактично ґрунтуються на підставі Акту іншого податкового органу щодо контрагента щодо неможливості провести зустрічні звірки.

Суд зазначає, що дані, відображені у зазначених документах інших податкових органів, не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Зазначені дані по контрагенту позивача, що вплинули на висновки відповідача, з урахуванням ст.83 ПК України, не є єдиним та обов'язковим фактором при врахуванні висновків сформованих по факту неможливості провести звірки в межах даної справи.

Положення ст.83 ПК України, встановлюють перелік даних, які можуть використовуватися податковим органом під час здійснення перевірки та надання висновків. В той же час, перелік ст.83 ПК України не є вичерпним та при здійсненні перевірки повинні враховуватися усі документи які відносяться до предмету перевірки. До того ж, це були дані в тому числі не за результатами встановлених перевіркою, а за фактом неможливості проведення зустрічних звірок. Врахування та дослідження усіх наявних документів при здійсненні перевірки податковим органом є дотримання принципу обґрунтованості такого рішення суб'єкта владних повноважень, що є обов'язком такого органу. Доказами порушення правил формування податкового кредиту можуть слугувати лише досліджені первинні бухгалтерські а податкові документи підприємства.

Зважаючи на доведеність позивачем реальності здійснення господарських операцій із ТОВ «Промтехсервіс» та використання результатів цих операцій у своїй господарській діяльності суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем правомірно сформовано витрати та податковий кредит відповідних періодів, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо висновків ГУ ДФС у Полтавській області стосовно неправомірності віднесення до складу витрат та податкового кредиту юридичних послуг, придбаних у ТОВ «Юртранссервіс» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач свої висновки обґрунтовує неможливістю визначити необхідність виробничої потреби позивача в отриманні юридичних послуг та віднесення їх до складу витрат.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодекс України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Тобто, корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

У актах приймання наданих послуг згідно договору на юридичне обслуговування від 09.07.2008, зокрема, зазначено перелік послуг, які передбачені пунктом 2 договору та надані контрагентом, вказано період за який надано послуги та їх вартість.

Як вбачається із звітів про виконані роботи по договору б/н від 09.07.2008 про надання юридичних послуг ТОВ "Юртрансервіс" надавалися позивачу юридичні послуги, що полягали у розгляді, визначенні на відповідність діючому законодавству та візуванні внутрішніх документів; участі у нарадах, переговорах, засіданнях комісій позивача; участі у судових засіданнях за участю Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод металевих виробів"; наданні усних консультацій з питань, пов'язаних з застосуванням податкового законодавства України та по іншим питанням, які безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю замовника.

Як було встановлено судом, що у перевіряємому періоді в штаті ПАТ "Кременчуцький завод металевих виробів" була відсутня посада юриста, що підтверджується штатними розкладами з 01.01.2010 р., з 01.10.2013 р., з 01.01.2014 р., копії яких наявні у матеріалах справи /том 2 а.с. 47- 49/.

Доводи апелянта щодо того, що член Наглядової ради ПАТ «КЗМВ» ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Юртранссервіс» та має 75 % статутного фонду Товариства, що має вплив на укладання угод, а також на ведення господарської операції, жодним чином не спростовують факт наявності здійснених проведених операцій з надання таких послуг та законності формування показників податкової звітності з податку на прибуток підприємства та з ПДВ. Положеннями ПК України не встановленні обмеження щодо неможливості формування таких показників, внаслідок такого співвідношення приналежності фізичної особи з її наявністю володіння правами у статутному капіталі підприємства.

Фактичне виконання умов договору про надання юридичних послуг та їх отримання ПАТ «КрЗМВ» підтверджується дослідженими актами приймання - передачі виконаних робіт, звітами про виконанні роботи по договору, податковими накладними та рахунками на оплату послуг. Оплата здійснювалась у безготівковій формі.

Беручи до уваги наведене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що витрати позивача на оплату юридичних послуг згідно укладеного з ТОВ "Юртрансервіс" договору від 09.07.2008 підтверджені відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод металевих виробів".

Таким чином, недоведеність податковим органом правомірності прийняття спірних податкових повідомлень - рішення доводить протиправність визначення податкових зобов'язань, і як наслідок цього безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскаржувані ППР, прийняті відповідачем неправомірно.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року по справі №816/217/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі буде складено 26 травня 2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.