Справа № 815/6874/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 травня 2016 року м. Київ К/800/13692/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування наказу від 12.11.2015 р. № 215 та зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., є громадянином Гвінеї, уродженець міста Піта, останнє постійне місце проживання на території країни громадянського походження м. Піта, за національністю пула, за віросповіданням мусульманин-суніт, неодружений. Освіта повна вища. Країну постійного проживання покинув 11.11.2010 р. авіарейсом м. Конакрі (Гвінею) - м. Раба (Морокко) - м. Стамбул (Туреччина) - м. Одеса (Україна) на підставі національного паспорта та учбової візи. ОСОБА_1 3 місяці навчався у Харчовій академії у 2011-2012 роках, а потім навчався у Політехнічному університеті, але майже одразу кинув навчання, нічого не робив, життя забезпечував тимчасовою працею, переховувався після закінчення терміну дії учбової візи. Позивач знаходився на території України протягом 5 років і жодного разу не намагався звернутись до міграційної служби за набуттям міжнародного захисту, з його слів не знав про таке право.

У 2015 році позивач звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про звернення за захистом в Україні.

30.11.2015 р. він отримав повідомлення від 12.11.2015 р. № 453 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі наказу № 215 від 12.11.2015 р., згідно з яким на підставі пункту 6 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Причиною виїзду з країни громадянської належності (відповідно до протоколу співбесіди) позивач зазначив: погрози та переслідування з боку прихильників режиму президента ОСОБА_2, які, зі слів позивача, могли застосувати фізичне насилля або забрати до в'язниці, у разі повернення на Батьківщину, оскільки його дядько служив в військово-повітряних силах Гвінеї. Після зміни влади дядька арештували та відправили до в'язниці на 15 років, так як він був проти диктатури президента ОСОБА_2, а тому є загроза життю позивача, якщо він повернеться на Батьківщину.

Під час проведення співбесіди 12.11.2015 р., коли позивачу було запропоновано розповісти про можливі інциденти із застосуванням до нього фізичного насилля на території країни походження, єдине, про що він згадав був нетривалий арешт (декілька годин), без застосування будь-якого фізичного насилля, під час 1 туру виборів президента після участі у мітингу проти режиму президента ОСОБА_2.

Разом з тим, судами зазначено, що позивач не мав відношення до будь-якої політичної організації на Батьківщині, його твердження, що він був активним членом політичної партії "UFDG" виглядають необґрунтованими, виїзд заявника в Україну до закінчення виборів Президента країни та був обумовлений навчанням, а потім небажанням повертатись до країни походження через відсутність коштів та пошуками кращого життя.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя та життя своїх рідних на батьківщині, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, з урахуванням інформації по країні походження, рішення від 12.11.2015 р. № 215 про відмову ОСОБА_1 в оформлення документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження та реальних побоювань за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак