Справа № 191/3941/15-а (2а/191/8/16)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/5924/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м. Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання дій та рішень незаконними та про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області № 11 від 02 вересня 2015 року, яке оформлене у вигляді протоколу засідання робочої комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до чинного законодавства, щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області повторно розглянути його заяву від 08 липня 2014 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до пільгового стажу роботи навчання у технікумі (3 роки 11 місяців) та службу в армії (2 роки 1 місяць 17 днів); зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_4 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 27 серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у відповідача були відсутні підстави для відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного стажу роботи, оскільки до стажу роботи у польових умовах має бути долучено стаж роботи за Списком №2, до якого окрім періодів роботи з важкими умовами праці, мають зараховуватися і періоди його навчання у технікумі та проходження строкової військової служби.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій не мотивовано неможливості застосування до спірних правовідносин положень частини 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» та частини 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підставі яких, на думку позивача, до пільгового стажу його роботи мають бути зараховані періоди служби в армії та навчання в технікумі.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з досягненням 55-річного віку ОСОБА_4 08 липня 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії на підставі пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно протоколу засідання робочої комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсії відповідно до чинного законодавства Управління Пенсійного фонду України у м. Синельникове та Синельниківському районі Дніпропетровської області №11 від 02 вересня 2015 року ОСОБА_4 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв'язку із відсутністю необхідного стажу.

Вказана відмова мотивована тим, що згідно поданих ОСОБА_4 документів його загальний стаж станом на 30 червня 2014 року становить 38 років 09 місяців 25 днів, з яких стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 8 років 1 місяць 29 днів, пільговий стаж роботи на посадах, які дають право пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, становить 4 роки 3 місяці 2 дні. Взаємне зарахування періодів роботи відповідно до приписів статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можливе лише за наявності стажу саме пільгової роботи не менше 12 років 6 місяців, в той час, як такий стаж ОСОБА_4 складає 12 років 4 місяці 22 дні. Також зазначено, що при складанні періодів пільгової роботи для призначення пенсії по Списку №2 служба в армії або інша діяльність (зокрема навчання) прирівняна до роботи, яка дає право на пільгову пенсію, враховується в розмірі, що не перевищує наявного стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах. Оскільки ОСОБА_4 має більше половини стажу роботи (з урахуванням навчання за спеціальністю 3 роки 4 міс. 14 днів, яке прирівняне до роботи, що дає право на пільгову пенсію), необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, то він набуде право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 після досягнення віку 57 років.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що час навчання позивача у професійно-технічному навчальному закладі, як і час проходження строкової військової служби, не можуть бути зараховані до його пільгового стажу роботи, оскільки у сукупності перевищують наявний стаж роботи ОСОБА_4 за професією та на посадах, віднесених до Списку № 2. При цьому взаємне зарахування періодів роботи, передбачених статтею 13 та статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», можливе лише за умови, якщо стаж, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах становить не менше 12 років 6 місяців, в той час, як у позивача при складанні періодів його пільгової роботи та роботи за вислугою років в геологорозвідувальній експедиції становить лише 11 років 7 місяців 23 дні.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи з огляду на таке.

Відповідно до пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, як на час звернення до пенсійного органу, так і на час прийняття оскаржуваного рішення (02 вересня 2015 року) спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію згідно пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», складав лише 8 років 01 місяць 20 днів, що підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_4

Вказане свідчить про те, що у позивача недостатньо спеціального стажу роботи безпосередньо у польових умовах на геологорозвідувальних роботах для призначення пенсії за пунктом «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В той же час, згідно частини 6 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Матеріалами справи підтверджено, що окрім роботи в польових умовах, яка дає право на призначання пенсії за вислугу років (8 років 01 місяць 20 днів), позивач працював і на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 і тривалість такого стажу складає 04 роки 04 місяці 02 дні, що підтверджується записами у трудовій книжці та уточнюючими довідками.

Таким чином, спеціальний стаж позивача, який дає право йому на пенсії згідно пункту «б» статті 13 та пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням приписів статті 56 цього Закону, складає 12 років 05 місяців 22 дні при необхідних 12 років 06 місяців.

При цьому, підпунктами «в» та «д» пункту 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 закінчив технікум за спеціальністю буріння нафтових та газових свердловин 16 червня 1979 року, що підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1, а 13 серпня 1979 року був прийнятий помічником бурильника на ОАО (П/О, СГП, АООТ) «Удмуртнефть».

При цьому, перерва між днем закінчення позивачем навчання в ПТУ і днем зарахування на роботу за професією, яка віднесена до робіт зі шкідливими умовами не перевищує 3 місяців.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до підпункту «к» пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій (що було чинне на час проходження позивачем військової служби), затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Як вбачається з копії трудової книжки, з 13 серпня 1979 року позивач працював на посаді помічника бурильника на ОАО (П/О, СГП, АООТ) «Удмуртнефть», а 11 листопада 1979 року ОСОБА_4 було звільнено у зв'язку з призовом до радянської армії.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів його навчання у технікумі та проходження строкової військової служби до стажу, який дає право на призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані періоди не можуть бути зараховані до пільгового стажу роботи позивача, оскільки вони у сукупності перевищують наявний стаж роботи ОСОБА_4 за професією та на посадах, віднесених до Списку № 2.

Проте, повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

Згідно абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, за змістом зазначеної вище норми, до пільгового стажу зараховується час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, але період зарахування не має перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Однак, вирішуючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованих висновків про неможливість застосування до спірних правовідносин зазначеної вище норми матеріального права, а відтак - і до передчасного висновку щодо відсутності підстав для зарахування позивачу періодів його навчання у технікумі та проходження строкової військової служби до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, судами належним чином не з'ясовано, чи можуть бути враховані в сукупності приписи частини 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» та статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно пункту «б» статті 55 та частини 6 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, згідно матеріалів справи позивач звертався до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в той час як відповідач, приймаючи рішення №11 від 02 вересня 2015 року, відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не з'ясування в судовому процесі судами першої та апеляційної інстанцій зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало