Справа № 214/8024/15-а (2-а/214/29/16)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2016 року справа № 214/8024/15-а (2-а/214/29/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій суб"єкта владних повноважень протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмежень середньоденного доходу з якого сплачено страхові внески, передбачених абзацом 5 та 7 пункту 14 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1266, при призначенні ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності, внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною;

- скасувати наказ відповідача № 111-ос «Про відмову в здійсненні перерахунку допомог по тимчасовій непрацездатності за кошти Фонду добровільно застрахованій особі ОСОБА_1.» від 06.04.2015 року, зобов'язати провести відповідний перерахунок допомог по тимчасовій непрацездатності, внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності щодо застосування обмежень середньоденного доходу, з якого сплачено страхові внески, передбачених абзацом 5 та 7 пункту 14 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266, при призначенні ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності, внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною - протиправними.

Скасовано наказ Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності

№ 111-ос «Про відмову в здійсненні перерахунку допомог по тимчасовій непрацездатності за кошти Фонду добровільно застрахованій особі ОСОБА_1.» від 06.04.2015 року, зобов'язано провести відповідний перерахунок допомог по тимчасовій непрацездатності, внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Постанова суду вмотивована тим, що відповідачем невірно тлумачаться норми Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року, що призвело до невірного їх застосування, та не донарахування позивачеві допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 бере участь у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням на добровільних засадах та перебуває на обліку в Криворізькій міжрайонній виконавчій дирекції ФССзТВП (а.с.53-54 типовий договір № 53 про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування). Згідно листків непрацездатності ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у період з 02.06.2011 року по 31.12.2013 року (а.с. 46-52- копія листків непрацездатності). Згідно наказів Криворізької МрВД № 277 від 31.08.2011 р., №351 від 26.10.2011 р., №352 від 26.10.2011 р., № 392 від 16.11.2011 р., № 393 від 16.11.2011 р., №141-ос від 13.04.2012 р., №176-ос від 16.05.2012 р., № 289-ос від 18.07.2012 р., № 93-ос від 07.03.2013 р., № 341-ос від 23.08.2013 р. № 342-ос від 23.08.2013 р., № 349-ос від 30.08.2013 р., № 441-ос від 15.11.2013 р., № 440-ос від 15.11.2013 р., № 484-ос від 13.12.2013 р., № 485-ос від 13.12.2013 р., № 40-ос від 14.02.2014 р. Позивачу відмовлено в здійсненні перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності (наказ № 111-ос від 06.04.2015 р., а.с. 11)

05.12.2014 року та 06.04.2015 року ОСОБА_1 звернулась до директора Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з проханням переглянути накази Криворізької МрВД № 277 від 31.08.2011 р., №351 від 26.10.2011 р., №352 від 26.10.2011 р., № 392 від 16.11.2011 р., № 393 від 16.11.2011 р., №141-ос від 13.04.2012 р., №176-ос від 16.05.2012 р., № 289-ос від 18.07.2012 р., № 93-ос від 07.03.2013 р., № 341-ос від 23.08.2013 р. № 342-ос від 23.08.2013 р., № 349-ос від 30.08.2013 р., № 441-ос від 15.11.2013 р., № 440-ос від 15.11.2013 р., № 484-ос від 13.12.2013 р., № 485-ос від 13.12.2013 р., № 40-ос від 14.02.2014 р. та зробити перерахунок ( а.с. 16- копія листа). Згідно листа Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 07.04.2015 року № 01-19-869 - ОСОБА_1, яка отримала вказаний лист 07.04.2015 року, відмовлено в здійсненні перерахунку допомог за рахунок коштів Фонду (а.с.12-13), що і стало підставою для зверненя до суду першої інстанції з даним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Відносини у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, регулюються Законом України від 18.01.2001р. № 2240-111 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон України № 2240), який діяв під час спірних правовідносин.

Відповідно до статті 9 Закону України № 2240 Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд, ФСС з ТВП) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, а також здійснює контроль за використанням цих коштів.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України №2240 передбачено матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологах, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї , а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим законом.

На підставі статті 4 Закону України № 2240 особи, які застраховані на добровільних засадах у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та фізичні особи мають право на матеріальне забезпечення згідно з цим законом у разі настання страхового випадку.

Обов'язковою вимогою, що забезпечує реалізацію права зазначеним вище осіб на матеріальне забезпечення у разі настання страхового випадку є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у порядку передбаченому ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2 464 (далі - Закон України № 2464) та сплата єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договорів від 02.06.2011 року № 13 та від 01.06.2012 року № 53, укладених з УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та на підставі заяви про взяття на облік як страхувальника, поданої до Криворізької МрВД, ОСОБА_1 отримала право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги, в тому числі на допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травм, не пов'язаних з нещасним випадком на виробництві (включаючи догляд за хворою дитиною).

Відповідно до частини другої ст. 53 Закону України № 2240 порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Порядком № 1266, як для добровільно застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, так і для інших застрахованих осіб.

Так, для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності ОСОБА_1 застосовано пункти 4, 8, 9, 14, 20 Порядку № 1266 (застосування пунктів Порядку № 1266, окрім 14, не оспорюється).

При визначенні розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги по догляду за хворою дитиною за листками непрацездатності ОСОБА_1 відповідачем застосовано обмеження середньоденного доходу, з якого сплачено страхові внески, вказані в абзацах 5,7 п. 14 Порядку № 1266 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), що є предметом спору.

Зазначений пункт формально поділяється на дві частини: до першої відносяться абзаци з першого по четвертий (включно) - це механізм обчислення середньоденної заробітної плати для конкретних суб'єктів страхування та видів страхування; до другої - абзаци з п'ятого по сьомий (включно) - це параметри, календарні чи робочі дні, на які ділиться середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для встановлення вищезазначеного обмеження в залежності від видів страхових виплат.

В даному випадку застосовуються перший, третій, п'ятий та сьомий абзаци п. 14 Порядку 1266.

Пунктом 14 Порядку № 1266 визначено, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (оподатковуваного доходу, грошового забезпечення), з якої сплачувалися страхові внески.

З абз. 3 п. 14 Порядку № 1266 вбачається, що на кількість календарних днів за розрахунковий період (без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком для розрахунку допомоги по вагітності та пологах за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням); за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності); для осіб, робочий час яких у зв'язку з особливостями умов праці не піддається точному обліку; для осіб, які робочий час розподіляють на свій розсуд (робота вдома, страховий агент тощо), та для добровільно застрахованих осіб та осіб, які сплачують єдиний податок за усіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування".

Для військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, календарні дні тимчасової непрацездатності і відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з розрахункового періоду не виключаються.

Абзацом 2 п. 14 Порядку № 1266 визначено, що для розрахунку допомоги по вагітності та пологах за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; за страхуванням на випадок безробіття і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які , спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності); для осіб, робочий час яких у зв'язку з особливостями умов праці не піддається точному обліку, осіб, які робочий час розподіляють на свій розсуд (робота вдома, страховий агент тощо); для добровільно застрахованих осіб та осіб, які сплачують єдиний податок за всіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування»,

Тобто, абзац 3 та абзац 7 Порядку № 1266 мають абсолютно тотожній зміст понять для механізму обчислення середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), тільки в абзаці третьому встановлено механізм розрахунку середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), в абзаці п'ятому - норма обмеження середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) в календарних днях, а в сьомому - механізм обчислення обмеження в календарних днях.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при винесенні рішення щодо визнання дій відповідача протиправними, суд першої інстанції не врахував те, що зазначене обмеження застосовується для обчислення страхових виплат всім категоріям застрахованих осіб за всіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, що відповідає одному з основних принципів соціального страхування - рівності усіх застрахованих осіб стосовно зобов'язань щодо фінансування витрат і одержуваних в результаті цього прав і гарантій.

Судом першої інстанції також помилково встановлено, що обмеження, вказане в абзацах 5,7 п.14 Порядку № 1266 відносно добровільно застрахованих осіб застосовується лише при призначенні допомоги по вагітності та пологах, оскільки інші види допомог в абзаці не перелічені.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, тому як в абзаці 7 п.14 Порядку № 1266 допомога по вагітності та пологах виділена окремо для застосування вказаного обмеження роботодавцями, оскільки її розрахунок проводиться в календарних днях і не може бути обмежений відповідно до абзацу 6 п.14 Порядку № 1266. Крім того, в абзаці 7 п. 14 Порядку № 1266, крім окремо виділених видів (допомога по вагітності та пологах за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, за страхуванням на випадок безробіття і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності) вказано, що обмеження застосовується за всіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування для трьох категорій застрахованих осіб: осіб, робочий час яких у зв'язку з особливостями умов праці не піддається точному обліку, осіб, які робочий час розподіляють на свій розсуд (робота вдома, страховий агент тощо); добровільно застрахованих; осіб, які сплачують єдиний податок.

Слід зазначити, що жодних виключень щодо застосування обмеження до будь-яких страхових виплат або окремих категорій осіб не передбачено.

Також є необгрунтованим і висновок суду першої інстанції щодо тотожності змісту абзаців 3 та 7 Порядку № 1266, і як наслідок висновок, що для добровільно застрахованих осіб цим Порядком передбачено механізм розрахунку тільки допомоги по вагітності та пологах, а механізм розрахунку інших видів допомоги не визначено, тому як останнє взагалі унеможливлює надання добровільно застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, включаючи по догляду за хворою дитиною, що порушує право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Крім того, правомірність застосування відповідачем даної законодавчої норми при визначенні розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок хвороби та допомоги по догляду за хворою дитиною, підтверджено листами Міністерства соціальної політики України від 12.09.2013 року № 499/18/99-13 та від 27.02.2015 року № 136/18/99-15.

Щодо посилань представника позивача та суду першої інстанції на висновок експертного дослідження від 11.04.2014 року № 056/180 відносно лінгвістичного тлумачення п. 14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1266, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що останній не є доказом по справі в розумінні та з урахуванням приписів ст.ст. 69, 70, 81, 82 КАС України, тому як дане дослідження проводилось не за ухвалою суду, експерт, що проводив дане дослідження не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а отже останній не може бути покладений в основу рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Посилання представника позивача на ухвалу колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 року, що була прийнята в подібних правовідносинах, колегією суддів, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 227, ст. 244-2 КАС України не приймається до уваги.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку шодо протиправності дій відповідача і як наслідок скасування спірного наказу, а отже апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що в задоволенні позову позивачу було відмовлено, з урахуваням приписів ст. 94 КАС України, понесені ним судові витрати на користь останнього не стягуються.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - задовольнити.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій суб"єкта владних повноважень протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай