Справа № 200/16348/15-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Сіті Плюс" до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Відділу з питань реклами Дніпропетровської міської ради про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням доповнень, посилається на те, що відмовивши йому у подовженні терміну дії дозволу Відповідач-2 діяв неправомірно, оскільки п.4.3 Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Дніпропетровську, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1148 від 31.08.2011, передбачено тільки дві підстави відмови для не продовження дозволів: наявність у розповсюджувача зовнішньої реклами заборгованості з оплати за тимчасове користування рекламних засобів та у разі невідповідності подальшого розташування рекламного засобу на цьому місті розробленій схемі. Стверджує, що заборгованості не мав, а існуюча схема передбачала розташування рекламного засобу. Також, Позивач не погоджується з відмовою Відповідача-2 продовжити дозвіл на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №139 від 03.03.2015 "Про упорядкування розміщення рекламних засобів по просп. К.Маркса", яким встановлюється заборона у разі закінчення строку дії дозволу продовжувати його термін. Посилається на те, що на момент звернення з заявою про продовження строку дії дозволів, вищевказане рішення ще не було прийнято. Крім того, при прийнятті рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №139 від 03.03.2015 "Про упорядкування розміщення рекламних засобів по просп. К. Маркса" Відповідачем-1 не було дотримано вимог, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" щодо процедури прийняття регуляторного акта, а саме проект рішення повинен бути в плані регуляторних актів виконавчих органів Дніпропетровської міської ради, рішення повинно бути розроблено з аналізом регуляторного впливу, обов`язкове оприлюднення проектів рішень та відкрите обговорення з представниками громадськості. У зв`язку з недотриманням зазначених вимог закону рішення прийнято з порушенням процедури передбаченої Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З урахуванням доповнень Позивач просить визнати незаконним та скасувати п.2 рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 03.03.2015 №139 "Про упорядкування розміщення рекламних засобів по просп. Карла Маркса". Визнати неправомірними дії Відповідача-2 по відмові в продовженні дозволів та зобов`язати Відділ з питань реклами Дніпропетровської міської ради продовжити Позивачу на 5 років наступні дозволи на розміщення зовнішньої реклами: №1612/82 від 19.08.1999 р. продовжити до 01.02.2020р.; №1612/83 від 19.08.1999р. продовжити до 01.02.2020р.; №1612/98 від 19.08.1999р. продовжити до 01.02.2020р.; №1612/140 від 13.03.2000р. продовжити до 01.02.2020р.; №1612/141 від 01.01.2001. продовжити до 01.02.2020р.; №1612/76 від 19.08.1999р. продовжити до 01.03.2020р.; №1612/79 від 19.08.1999р. продовжити до 01.03.2020р.; №1612/80 від 19.08.1999р. продовжити до 01.03.2020р.; №1612/81 від 19.08.1999р. продовжити до 01.03.2020р. Визнати незаконними та скасувати п. п. 993, 991, 1675, 1908, 1676, 986, 989, 1713, 1915, 1672, 1671, 1674, 1673 "Переліку рекламних засобів (спеціальних рекламних конструкцій) розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Дніпропетровську, що підлягають демонтажу, затверджених рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 07.09.2015 №550.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Дніпропетировської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Відділу з питань реклами Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час, однак доказів поважності причин неявки до суду не надав.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються ними у своїй діяльності, а також актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції.

Відповідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що заява про продовження строку дії дозволів позивачем подана до Відділу з питань реклами Дніпропетровської міської ради 27.02.2015р. та була розглянута в продовж терміну передбаченого загальними вимогами, відповідь була надана у межах строку передбаченого законодавством та з урахуванням рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №139 від 03.03.2015, отже посилання Позивача на те, що рішення ще не було і його неможна було враховувати при відмові не відповідає дійсним обставинам справи та судом не приймається.

Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №139 від 03.03.2015 «Про упорядкування розміщення рекламних засобів по просп. Карла Маркса» було прийнято відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ від 29.12.2003 №2067, Генерального плану розвитку міста, Концепції розміщення та розвитку зовнішньої реклами в м. Дніпропетровську, затверджену рішенням міської ради від 14.07.2011 №27/18 та рішення виконавчого комітету міської ради від 18.05.2066 №2160 "Про надання особливого статусу проспекту Карла Маркса".

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до вимог ст. 11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчими органами міських (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку у тому числі належить надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

При цьому за змістом статті 40 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Законом України "Про рекламу" визначено засади рекламної діяльності в Україні якими регулюються відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Частиною першою статті 16 цього Закону, визначені відносини, пов'язані з розповсюдженням зовнішньої реклами, зокрема, встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 N 2067, зазначено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Отже, надання дозвільних документів на встановлення нових окремо розташованих рекламних конструкцій, рекламних конструкцій на електроопорах, огорожах, а також подовження терміну дії раніше наданих дозвільних документів на окремо розташовані рекламні конструкції, рекламні конструкції на електроопорах, огорожах повинно здійснюватися згідно з пооб`єктними схемами розміщення рекламних засобів, розроблення яких відповідно до рішення №139 від 03.03.2015 і було доручено КП "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради спільно з Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до пп. 4, п. 1 ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" засоби зовнішньої реклами є елементами (частинами) об'єктів благоустрою.

Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Положення зазначеної статті відповідають положенням ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та п.7 ст. 30, ст. 40 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Прийняття органами місцевого самоврядування рішень у межах наданих повноважень передбачено ч. 6 ст. 59 "Про місцеве самоврядування в Україні" та згідно ч.1 ст.73 Закону є обов`язковим для виконання.

Впровадження схем розміщення засобів зовнішньої реклами регламентовано нормами Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до пп. 4, п. 1 ст. 21 вищевказаного Закону Елементами (частинами) об'єктів благоустрою є засоби зовнішньої реклами. Відповідно до пп. г. п.1 ст. 13 вищевказаного Закону, до об'єктів благоустрою населених пунктів належать вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до ст. 35 Закону - технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об'єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту.

Таким чином, Законом України «Про рекламу» Законом України "Про благоустрій населених пунктів" та Постановою КМУ N 2067 від 29.12.2003 саме виконавчим органам сільських, селищних, міських рад делеговано право не тільки на надання дозволів, а й на встановлення порядку розміщення зовнішньої реклами. Отже, виконавчий орган сільської, селищної чи міської ради наділений відповідними повноваженнями у даній галузі відносин, а зміст цих повноважень охоплює здійснення організаційних заходів щодо їх впорядкування.

Посилання Позивача на те, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 03.03.2015 №139 є регуляторним актом при прийнятті якого порушено встановлену процедуру його прийняття, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону № 1160-IV передбачено, що регуляторний акт - це: прийнятий повноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 3 зазначеного закону його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов'язаної з прийняттям актів, що містять індивідуально-конкретні приписи.

Згідно з пунктом 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за № 381/10661) нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Оскаржуване позивачем рішення не є регуляторним актом в розумінні статті 1 Закону № 1160-IV оскільки не тільки не містить вищевказаних критеріїв у їх совокупності, а взагалі не є нормативно-правовим актом.

В правовій системі до поняття «правовий акт» відносяться: нормативно-правові акти (закони і підзаконні нормативні акти), інтерпретаційні акти (акти тлумачення правових норм) і індивідуальні акти застосування правових норм.

Нормативно-правовий акт це, зокрема, акт, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Індивідуальні акти застосування правових норм на відміну від нормативно-правових і інтерпретаційних мають державно-владний характер, обов'язковий характер лише для суб'єктів конкретних правовідносин. Індивідуальний акт не створює нового права, а лише прикладає існуюче право до конкретних суспільних відносин.

Сам по собі той факт, що конкретний акт зачіпає права, свободи й законні інтереси широкого кола громадян, не свідчить про його нормативно-правовий характер, оскільки будь-який акт, як нормативно-правовий, так і акт індивідуальної дії, є джерелом прав та обов'язків і, відповідно, зачіпає права, свободи й законні інтереси особи, групи осіб або невизначеного кола осіб.

Оскаржуване рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради не є нормативно-правовим актом, оскільки не змінюють змісту правового регулювання, а тільки доповнює його роз'ясненнями норм права.

У п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів місцевого самоврядування) зазначено: «Конституційний Суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Оскаржуване Позивачем рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради містить конкретні приписи щодо упорядкування розміщення рекламних засобів, звернені до окремих суб`єктів (розповсюджувачів зовнішньої реклами) та застосовуються одноразово й після його реалізації, а саме, розроблення відповідних схем розміщення рекламних засобів, вичерпує свою дію.

Відповідно до діючого законодавства Відповідач-1 має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Орган місцевого самоврядування, в даному випадку Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, мав право самостійно обирати спосіб захисту права територіальної громади міста Дніпропетровська у вигляді демонтажу спеціальних конструкцій.

У відповідності до Законів України "Про рекламу", "Про місцеве самоврядування в Україні", Постанови КМУ від 29.12.2003р. №2067 "Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами" Відповідачем-1 було прийнято рішення №1148 від 31.08.2011р. про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Дніпропетровську та Положення про порядок демонтажу рекламних засобів у м. Дніпропетровську.

Відповідно до вищезазначеного рішення підприємством, уповноваженим здійснювати демонтаж рекламних конструкцій визначено КП "Адміністративно технічне управління" Дніпропетровської міської ради.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №550 від 07.09.2015р. передбачено, що демонтаж рекламних конструкцій здійснюється у зв`язку з виявленими порушеннями Порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Дніпропетровську.

У зв`язку з цим Відповідач-1, приймаючи виконання оспорюваного рішення від 07.09.2015 №550, діяв в межах своїх повноважень та на виконання вимог чинного законодавства.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого Адміністративного Суду України від 06.06.2013р. у справі №К/9991/48234/11.

Верховний Суд України у справі №21-18а13 19.02.2013р. зробив правовий висновок, що виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її розміщення, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил, зокрема і рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами до демонтажу протягом певного строку рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу.

З Положення про порядок демонтажу рекламних засобів у м. Дніпропетровську вбачається, що процедура демонтажу не яким чином не позбавляє суб'єктів господарювання прав власності та навіть не порушує їх, а є відповідною реакцією уповноваженого органу місцевого самоврядування на допущені порушення законодавства.

Зазначене випливає з п.2.10. згідно якого демонтовані рекламні засоби зберігаються КП "Адміністративно-технічне управління" у спеціально відведених для цього місцях (сховищах, складах тощо). Демонтовані рекламні засоби можуть бути передані на тимчасове зберігання відповідній організації.

Згідно п. 2.11. розповсюджувач зовнішньої реклами має право на повернення демонтованого рекламного засобу після звернення до КП "Адміністративно- технічне управління" з наданням відповідних документів:

Відповідно до положень ч.3 ст. 2. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) тощо.

В свою чергу статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не надано доказів та обґрунтувань своїх позовних вимог в чому полягає незаконність прийняття рішень або порушень повноважень органами місцевого самоврядування та підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що оспорювані позивачем рішення було прийнято виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради у відповідності до вимог чинного законодавства, а Відділ з питань реклами Дніпропетровської міської ради діяв у межах своїх повноважень, позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,3, 11, 71, 94, 159, 161-163 КАСУ, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Сіті Плюс" до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Відділу з питань реклами Дніпропетровської міської ради про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається Дніпропетровському апеляційному адміністративному суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.В.Шевцова