Справа № 812/5127/13-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року справа №812/5127/13-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Геращенка І.В., Арабей Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року у справі № 812/5127/13-а за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Стаханові Луганської області про стягнення витрат на виплату щомісячної суми заборгованості з відшкодування пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області (далі Управління) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Стаханові Луганської області (далі Відділення) суми заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсії у звязку з втратою годувальника особам, які не досягли повноліття або навчаються у сумі 3 900,00 грн. відносно ОСОБА_2 (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог а.с.119).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не включив до актів звірення суму витрат на відшкодування, пов'язаних з виплатою пенсії по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з березня 2011 року по квітень 2013 року включно на загальну суму 3 900,00 грн., що підтверджено актами щомісячної звірки особових справ потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання між Управлінням та Відділенням та списками неприйнятих осіб до відшкодування.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 досягла 23 річного віку 26 грудня 2008 року, що не входить в період, за який позивач висуває вимоги до відповідача з березня 2011 року по квітень 2013 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Управління не повинно нести витрати на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, оскільки ці витрати діючим законодавством покладені на відповідача.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 4 липня 2013 року скасовано, прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, вказав, що ОСОБА_2 на момент смерті батька, який загинув в шахті при виконанні трудових обовязків 5 травня 1993 року, була інвалідом з дитинства ІІІ групи, і відповідно до пункту 2 частини 2 статті 36 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) є непрацездатним членом сімї загиблого. Також апеляційний суд зазначив, що у Відділення взагалі немає права в межах даної справи ставити під сумнів законність призначення та виплати ОСОБА_2 пенсії, і відповідач зобовязаний відшкодувати Управлінню витрати, понесені останнім на виплату ОСОБА_2 за період з березня 2011 року по квітень 2013 року пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у розмірі 3900 гривень.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 20 квітня 2016 року постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року скасовано з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Приймаючи дане рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України встановила, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що оскільки Управлінням понесено витрати на виплату пенсії у звязку з втратою годувальника, то Фонд соціального страхування від нещасних випадків у такому випадку зобовязаний відшкодувати такі витрати, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки страхові виплати пенсії у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1105-ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом д пункту 1 частини 1 статті 21 цього Закону), і перелік яких міститься у статті 33 Закону № 1105-ХІV, а не статті 36 Закону № 1058-IV, як помилково зазначає апеляційний суд.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з Відділення на користь Управління витрати на виплату ОСОБА_2 пенсії у звязку з втратою годувальника у розмірі 3900 гривень за період з березня 2011 року по квітень 2013 року, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що Управління у вересні 2011 року вже зверталося до Луганського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про стягнення з Відділення витрат на виплату ОСОБА_2 пенсії у звязку з втратою годувальника за період з березня 2011 року по липень 2011 року включно, і постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2011 року (справа № 2а-7683/11/1270) в задоволенні таких позовних вимог було відмовлено (а.с. 124-126).

Крім того, апеляційний суд нічого не вказав щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_2 знаходилась на обліку і отримувала страхові виплати у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Брянці Луганської області по 30 червня 2007 року і у Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Стаханові Луганської області відсутня особова справа зазначеної особи.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Слід зазначити, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року у справі № 812/5127/13 скасовано в частині вирішення позовних вимог за період з березня 2011 року по липень 2011 року включно, а провадження у справі за вказаний період - закрито.

Судом встановлено, що Відділенням не приймалося до взаємозаліку витрати Управління відносно ОСОБА_2, у зв'язку з досягненням повноліття потерпілої, якій призначена пенсія по втраті годувальника (а. с. 10-86).

З розпорядження №195840 від 14.02.2013 вбачається, що ОСОБА_2 народилася 26.12.1985, та отримує пенсію по втраті годувальника (а. с. 87).

Згідно довідки від 24 травня 2013 року №1372, ОСОБА_2 за період з 01.08.2011 по 30.04.2013 отримувала пенсію в разі втрати годувальника (основний розмір) у сумі 3 150,00 грн. (а. с. 109).

Судом встановлено, що відповідно до списку осіб, яким призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, яким подовжено випадку пенсії у зв'язку з навчанням, ОСОБА_2 з березня 2011 року по квітень 2013 року призначено пенсію у зв'язку з навчанням (а. с. 111).

Відповідно до листа від 18.06.2013 №02/1078 Відділенням ВД Фонду в м. Брянці повідомлено, що ОСОБА_2, 1985 р. н., знаходилась на обліку у відділені та отримувала страхові виплати з 01.10.2001 по 30.06.2007. Страхові виплати припинені та на обліку не знаходиться з 01.07.2007 у зв'язку із закінченням терміну дії довідки ( №11 від 15.01.2007) про навчання в Стахановському професійному ліцеї. Крім того, особова справа ОСОБА_2 у Відділення відсутня. Відділення ВД Фонду в м. Брянці повинно було передати особову справу ОСОБА_2 до відповідача після припинення виплат.

Відповідно до вищевикладеного, відсутність особової справи вказаної особи у відповідача унеможливлює прийняття сум страхових виплат до заліку.

Як зазначалось раніше, відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 досягла 23 річного віку 26 грудня 2008 року, що не входить в період, за який позивач висуває вимоги до відповідача з березня 2011 року по квітень 2013 року.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи з дитинства довічно та круглою сиротою (а.с. 87-94).

Про це зазначалось позивачем як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Відтак, суд першої інстанції мав дослідити, чи є будь-які, передбачені законодавством, підстави для задоволення позову.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

З набранням чинності Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-14 Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1105) обовязок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у звязку із втратою годувальника, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом наведено у частині 1 статті 21 Закону № 1105, згідно якої у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, зокрема:

1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні:

а) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого;

в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого;

г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

д) пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Статтею 81 Закону України від 5 листопада 1991 року N1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон N1788-XII) визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ.

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону № 1105, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований.

При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

На виконання Закону № 1105 правлінням Пенсійного фонду України та правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийнята спільна постанова від 4 березня 2003 року № 5-4/4, якою затверджений Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (надалі Порядок).

Згідно з пунктом 4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України Про пенсійне забезпечення, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та інших нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Таким чином, органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України повинні відшкодувати органам ПФУ суми виплат, які вказані в пункті 4 Порядку, в тому числі основний розмір пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Вказані висновки колегією суддів зроблені з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі № 21-361а12, яка відповідно до вимог статті 244-І КАС України є обовязковою для застосування при формуванні судової практики.

Зазначене підтверджується також положеннями частини 2 статті 7 Закону України від 22 лютого 2001 року № 2272-ІІІ Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності (далі Закон № 2272-ІІІ), відповідно до якої органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, починаючи з 1 квітня 2001 року відшкодовують органам Пенсійного Фонду України пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідач не визнає свого обовязку щодо відшкодування пенсії, призначеної та виплаченої позивачем ОСОБА_2, оскільки вважає, що ОСОБА_2 досягла 23 річного віку 26.12.2008, тому підстав для виплати пенсії по втраті годувальника немає.

Разом з тим відповідно до розпорядження Управління пенсія ОСОБА_2 призначена та виплачується саме у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (а.с. 87).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 на момент смерті батька, який загинув в шахті при виконанні трудових обовязків 05.05.1993, була інвалідом з дитинства 3 групи, а відповідно до ст. 33 Закону №1105 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) є непрацездатним членом сімї загиблого.

За приписами статті 33 Закону №1105 у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом д пункту 1 частини 1 статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди члени сімї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобовязаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сімї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

У звязку з викладеними вище нормами законодавства особам дозволяється звертатись за призначенням пенсії по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві до органів Пенсійного фонду України, а у останніх виникає обовязок призначити таку пенсію.

Колегія суддів зазначає, що страхові виплати пенсії у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1105-ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом д пункту 1 частини 1 статті 21 цього Закону), і перелік яких міститься у статті 33 Закону № 1105-ХІV.

ОСОБА_2, як зазначалось вище, будучи інвалідом з дитинства, підпадає під критерії, визначені п.3 ст. 33 Закону № 1105-ХІV, тому у Відділення виникає обовязок відшкодувати Управлінню понесені ним витрати по сплаті такої пенсії.

З огляду на це не можна взяти до уваги доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 знаходилась на обліку і отримувала страхові виплати у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Брянці Луганської області по 30 червня 2007 року і у Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Стаханові Луганської області відсутня особова справа зазначеної особи. Факт відсутності у відповідача особової справи ОСОБА_2, оскільки остання не зверталась до цього Фонду, а за пенсією звернулась до Управління, не порушуючи при цьому діючого законодавства, не може нівелювати обовязок Відділення відшкодувати розмір пенсії Управлінню.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року у справі № 812/5127/13-а скасувати.

Позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Стаханові про стягнення витрат на виплату щомісячної суми заборгованості з відшкодування пенсії - задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Стаханові на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області витрати на виплату і доставку пенсій по втраті годувальника в розмірі 3150 (три тисячі сто пятдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Сіваченко

Судді І.В.Геращенко

ОСОБА_3