Справа № 803/543/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Справа № 803/543/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом приватного підприємства «РА 500-Луцьк» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «РА 500-Луцьк» звернулося з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21 січня 2016 року № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- поняття «звичайна ціна» застосовується у випадках прямо встановлених Податковим кодексом України для трансфертного ціноутворення при здійсненні контрольованих господарських операцій, в інших випадках, зокрема й щодо купівлі-продажу приміщення плавального басейну та земельної ділянки на якій воно розташоване, повинна застосовуватись ринкова ціна, тобто ціна за якою покупець бажав продати, а продавець придбати майно на добровільній основі;

- оцінка для цілей оподаткування мала обовязково проводитись тільки у випадку відчуження обєкту нерухомості фізичною особою, в той час як у спірних правовідносинах відчуження проводилось юридичною особою, яка є платником податку на прибуток;

- приміщення плавального басейну не належить до основних засобів, а відноситься до незавершених капітальних інвестицій, оскільки не вводилось позивачем в експлуатацію, обліковувалось на рахунку 15 «Капітальні інвестиції», а тому при його продажу та визначенні ціни не підлягали застосуванню положення п.146.14 ст.146 Податкового кодексу України;

- при проведенні перевірки посадовими особами Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області не враховано та не відображено в акті перевірки при визначенні суми витрат позивача щодо придбання земельної ділянки коефіцієнту індексації.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в письмових поясненнях від 23.05.2016 року (а.с.56-59) та в адміністративному позові, який просить задовольнити повністю.

Представник відповідача в письмовому запереченні від 13.05.2016 року та в судових засіданнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що позаплановою виїзною перевіркою встановлено реалізацію позивачем згідно договорів купівлі-продажу плавального басейну за ціною 150 000грн. та земельної ділянки за ціною 190 000грн., в той час як зазначені договори містять дані про експертну грошову оцінку майна 1 402 196грн. та 501 418грн. відповідно, а відтак ціна продажу повинна була відповідати ринковій вартості майна, отже позивачем занижено отриманий дохід та, як наслідок, податок на прибуток, що мав бути сплачений за результатами проведених господарських операцій.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

З 13.01.2016 року по 18.01.2016 року працівниками Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку приватного підприємства «РА 500-Луцьк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 12.01.2016 року, про що складено акт перевірки від 25.01.2016 року №142/22-05/33075434.

Перевіркою встановлено вчинення позивачем ряду порушень, а саме:

- ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п.п.1-3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2, п.2.4, п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку;

- пп.пп. 14.1.71, 14.1.219 п.14.1 ст.14, п.146.14 ст.146, п.147.5 ст.147 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в цілому в сумі 281 451грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 281 451грн.;

- пп.135.4.2 п.135.4, пп.135.5.15 п.135.5 ст.135, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік в сумі 1 005грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.02.2016 року № про збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» в розмірі 351 813грн.75коп., в тому числі: за основним платежем 281 451грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 70 362грн.75коп.

Висновок контролюючого органу про необхідність збільшення підприємству суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» ґрунтується на твердженні про необхідність застосування поняття «звичайна ціна» до операцій купівлі-продажу плавального басейну та земельної ділянки, на якій вказане майно розташоване, що відбулись на підставі нотаріально посвідчених договорів 29.12.2014 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Як вбачається з копій нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 29.12.2014 року (а.с.6-9), позивач (Продавець) передав у власність громадянці ОСОБА_3 (Покупець): 1) земельну ділянку площею 0,3220 га для будівництва та обслуговування спортивно-розважального комплексу, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул.Писаревського, 3, за ціною, зазначеною в п.2.1 Договору (реєстраційний №1535), що становить 190 000грн. (без ПДВ); 2) плавальний басейн «Колос», загальною площею 728,1 кв.м, що розташований за тією ж адресою, за ціною, вказаною в п.2.1 Договору (реєстраційний №1534), що становить 150 000грн. (без ПДВ).

Водночас, пункти 2.4 кожного з договорів містили дані про ринкову вартість майна, згідно зі звітами про вартість обєкта оцінки, та балансову його вартість, що становлять: 1) по земельній ділянці - 501 418грн. та 184 044грн.11коп. відповідно; 2) по плавальному басейну 1 402 196грн. та 137 266грн.57коп. відповідно.

Відповідно до підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайна ціна операції визначається відповідно до статті 39 цього Кодексу, але не може бути меншою за мінімальну або індикативну ціну. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 цього Кодексу.

З системного аналізу зазначеного положення Податкового кодексу України вбачається, що вартість обєкта оцінки може слугувати підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування в звязку з наявністю двох взаємоповязаних підстав: 1) під час здійснення операції проведення оцінки є обовязковим; 2) відсутність можливості застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 цього Кодексу.

Підпункт 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення договорів купівлі-продажу 29.12.2014 року) встановлював методи визначення ціни з метою оподаткування доходів (прибутку, виручки) платників податків, що є сторонами контрольованої операції.

Відповідно до підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення договорів купівлі-продажу 29.12.2014 року) для цілей цього Кодексу контрольованими операціями є:

- 39.2.1.1. господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами;

господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - резидентами, які:

задекларували від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за попередній податковий (звітний) рік;

застосовують спеціальні режими оподаткування станом на початок податкового (звітного) року;

сплачують податок на прибуток підприємств та/або податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена відповідно до цього Кодексу, станом на початок податкового (звітного) року;

не були платниками податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість станом на початок податкового (звітного) року;

- 39.2.1.2. господарські операції, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, або який сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні. Перелік таких держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України. Цей перелік держав (територій) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, публікує щороку в офіційних друкованих виданнях та на офіційному веб-сайті із зазначенням ставок податку на прибуток (корпоративний податок). Інформація про зміну ставок публікується протягом трьох місяців з моменту такої зміни.

- 39.2.1.3. У разі коли в державі (на території) реєстрації такого нерезидента встановлено більше ніж одну ставку податку на прибуток (корпоративного податку), платником податку подається довідка (або її нотаріально засвідчена копія), що підтверджує обрану нерезидентом ставку податку на прибуток (корпоративного податку), встановлену у державі його реєстрації, до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує податкову і митну політику, у строки, визначені підпунктом 39.4.2 цієї статті для подання звіту про контрольовані операції.

- 39.2.1.4. Господарські операції, передбачені у підпунктах 39.2.1.1 і 39.2.1.2 цієї статті, визнаються контрольованими за умови, що загальна сума таких операцій платника податків з кожним контрагентом дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування податку на додану вартість) за відповідний звітний календарний рік.

З досліджених судом договорів купівлі-продажу від 29.12.2014 року не вбачається ознак проведення Покупцем і Продавцем саме контрольованих операцій, не зроблено такого висновку й посадовими особами контролюючого органу під час проведення позапланової перевірки, що зафіксовано в акті від 25.01.2016 року №142/22-05/33075434, а відтак звичайна ціна обєктів продажу плавального басейну та земельної ділянки не підлягала визначенню як за допомогою методів, зазначених у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 Кодексу, так і за допомогою звітів про вартість обєктів оцінки, і правомірно була встановлена сторонами договорів на підставі взаємної домовленості.

При цьому, суд не погоджується з твердженням Луцької ОДПІ, що під час здійснення операції купівлі-продажу земельної ділянки, остання підлягала обовязковій оцінці.

Відповідно до ч.4 ст.201 Земельного кодексу України експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оцінку земель» експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов'язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» визначено коло цивільно-правових угод, для яких є обов'язковою проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок. Так, зокрема, експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі:

- відчуження та страхування земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої цієї статті;

- застави земельної ділянки відповідно до закону;

- визначення інвестиційного вкладу в реалізацію інвестиційного проекту на земельні поліпшення;

- визначення вартості земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, у разі якщо вони вносяться до статутного фонду господарського товариства;

- визначення вартості земельних ділянок при реорганізації, банкрутстві або ліквідації господарського товариства (підприємства) з державною часткою чи часткою комунального майна, яке є власником земельної ділянки;

- виділення або визначення частки держави чи територіальної громади у складі земельних ділянок, що перебувають у спільній власності;

- відображення вартості земельних ділянок та права користування земельними ділянками у бухгалтерському обліку відповідно до законодавства України;

- визначення збитків власникам або землекористувачам у випадках, встановлених законом або договором;

- рішення суду.

Дана норма встановлює вичерпний перелік випадків обов'язковості проведення експертної оцінки земель при укладанні певних видів угод. В інших випадках це можливо, якщо прямо передбачено законами України.

З огляду на наведене, проведення оцінки земельної ділянки, що була предметом договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року, не було обовязковим, як не могла бути обовязковою вимога нотаріуса про надання такої оцінки, оскільки згідно з п.1.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вправі вимагати надання документів про грошову оцінку відчужуваної земельної ділянки лише при посвідченні правочинів відчуження земельних ділянок у випадках, що встановлені Законом України «Про оцінку земель».

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на порушення підприємством п.146.14 Податкового кодексу України, якою визначено, що дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу), є безпідставним, оскільки дана стаття регламентує порядок визначення вартості об'єктів амортизації, а не правомірність застосування (не застосування) вартості обєкта оцінки як звичайної ціни такого майна.

При цьому, суд погоджується з твердженням позивача, що приміщення плавального басейну «Колос» загальною площею 728,1 кв.м, що розташований за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул.Писаревського, 3, є не основним засобом, а незавершеною капітальною інвестицією, що обліковувалась за окремим рахунком, що підтверджується Головною книгою ПП «РА 500-Луцьк» та фінансовим звітом за 2014 рік (а.с.139-144), а відтак операція з купівлі-продажу даного майна й не могла підпадати під дію п.146.14 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем було реалізовано ОСОБА_3 приміщення плавального басейну та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул.Писаревського, 3 згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 29.12.2014 року саме за ринковими цінами, відповідно підприємством правомірно відображено суми отриманого доходу, а відтак збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» в розмірі 351 813грн.75коп., в тому числі: за основним платежем 281 451грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 70 362грн.75коп., є безпідставним, в звязку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 11.02.2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи повне задоволення судом адміністративного позову, до стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області підлягає сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 5 277грн.21коп.

Керуючись статтями 2, 69-72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 11.02.2016 року №.

Стягнути на користь приватного підприємства «РА 500-Луцьк» за рахунок бюджетних асигнувань Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 5 277грн.21коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 27 травня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В.Дмитрук