Справа № 813/3708/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Львів № 813/3708/15

17 год. 11 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діпроспецавтотранс» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова (далі УПФУ в Личаківському районі) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діпроспецавтотранс» (далі ТОВ «Діпроспецавтотранс»), в якому, з урахуванням заяви від 10.05.2016 року про уточнення позовних вимог, просить стягнути з ТОВ «Діпроспецавтотранс» на користь УПФУ в Личаківському районі м. Львова 111101,79 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач є правонаступником Державного інституту по проектуванню заводів спеціалізованого автомобільного транспорту «Діпроспецавтотранс» і відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» зобов'язаний здійснювати відшкодування витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій призначених згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив адміністративний позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до такого. Відповідач не є правонаступником державного підприємства чи організації, адже, відповідно до пункту 1.1 Статуту, відповідач як юридична особа заснований відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна у Львівській області від 17.01.1996 року № 35 на підставі установчого договору про створення шляхом перетворення орендного підприємства «Діпроспецавтотранс» у ВАТ. Згідно із пунктом 3.3 цього ж Статуту, відповідач є правонаступником орендного (а не державного) підприємства.

У свою чергу, орендне підприємство «Діпроспецавтотранс» було створено лише 01.04.1993 року, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію господарського формування від 01.04.1993 року №05192, видане Львівської міською радою народних депутатів. Статутом цього ж самого орендного підприємства не було встановлено жодного його правонаступництва прав та обовязків будь-якого державного підприємства, а лише визначено, що майно підприємства, яке є державною власністю, знаходиться у повному господарському віданні, а тому це майно можна викупити відповідно до чинного законодавства України. Саме такий викуп і відбувся у 1996 році. Отже, відповідач ніколи не мав та не має частки державної власності у статутному фонді.

За таких обставин, представник відповідача вказав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між сумою пенсій є безпідставними, оскільки позивач не довів факт правонаступництва відповідачем державного підприємства чи організації, а законами України не визначено обов'язку підприємств недержавної форми власності, до якої відноситься відповідач, відшкодовувати до Пенсійного Фонду України різницю між сумою пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів». Крім цього, вказав на відсутність доказів направлення розрахунків на адресу відповідача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обґрунтовуються, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Економічні, соціальні та правові гарантії наукової та науково-технічної діяльності визначено Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-XII вiд 13.12.1991 року (далі Закон №1977).

Відповідно до ст. 1 Закону №1977, науково-технічна діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання і використання нових знань у всіх галузях техніки і технологій. Її основними формами (видами) є науково-дослідні, дослідно-конструкторські, проектно-конструкторські, технологічні, пошукові та проектно-пошукові роботи, виготовлення дослідних зразків або партій науково-технічної продукції, а також інші роботи, пов'язані з доведенням наукових і науково-технічних знань до стадії практичного їх використання.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону №1977, різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

- для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 372 від 24.03.2004 р. затверджено «Порядок фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи» (далі - Порядок).

Згідно з п. 2, 4 цього Порядку, за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів. У разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи, організації чи вищого навчального закладу III - IV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або зміни власника.

Розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення (п. 5 Порядку).

Відтак, законодавцем визначено обовязок відшкодування різниці між сумою пенсії, призначеної згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів лише правонаступниками ліквідованих підприємств, установ, організацій.

Суд зазначає, що 22.02.1990 року Міністерством автомобільного та сільськогосподарського машинобудування СРСР укладено з організацією орендарів Державного інституту по проектуванню заводів спеціалізованого автомобільного транспорту «Діпроспецавтотранс» договір оренди майна інституту.

В подальшому 01.03.1993 року Регіональним відділенням ФДМ України у Львівській області, згідно із Законом України «Про оренду майна державних підприємств та організацій» від 10.04.1992 року, як правонаступником орендодавця по договору оренди майна Державного інституту з проектування заводів спеціалізованого автомобільного транспорту Міністерства машинобудування військово-промислового комплексу та конверсії України від 22.02.1990 року укладено з організацією орендарів «Діпроспецавтотранс» Додаткову (пролонгаційну) угоду № 1 по внесенню змін і доповнень, в п. 7 якої передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються законодавством.

Чинний на той час Закон України «Про оренду майна державних підприємств та організацій» статтею 17 визначав, що створене орендарем підприємство, господарське товариство стає правонаступником прав та обов'язків державного підприємства, організації по договору оренди.

Відтак, суд приходить до висновку, що помилковим є покликання відповідача на те, що орендне підприємство «Діпроспецавтотранс», а в свою чергу і відповідно ТОВ «Діпроспецавтотранс» не є правонаступником Державного інституту з проектування заводів спеціалізованого автомобільного транспорту.

Крім того, суд зазначає, що аналогічні фактичні обставини встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року у справі № 876/3/15 (813/2775/14).

Судом встановлено, що УПФУ в Личаківському районі м. Львова направлено відповідачу у відповідності до п. 5 Порядку № 372 повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за 2015 рік, у тому числі за січень-червень 2015 року.

Як вбачається з розрахунку фактичних витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів щодо наукових працівників за січень-червень 2015 року, сума понесених витрат складає 111101,79 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати різницю між сумою пенсії, призначеної за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, оскільки на Товариство поширюються приписи частини дев'ятої статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»

Відтак, суд приходить до висновку, що стягненню з ТОВ «Діпроспецавтотранс» підлягає заборгованість, що становить різницю між сумою пенсії, призначеної згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за період січень-червень 2015 року в розмірі 111101,79 грн.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, про що свідчать ухвали від 20.01.2015 року (справа № К/9991/22955/12), від 01.03.2016 року (справа № К/800/21293/15).

Оскільки станом на дату судового розгляду справи заборгованість відповідача в сумі 111101,79 грн. не сплачена, позовні вимоги УПФУ в Личаківському районі є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому підлягають до задоволення.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України судові витрати у формі судового збору у даній справі з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діпроспецавтотранс» (вул. Петрушевича, 3 м. Львів, 79005, ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова (вул. Б.Хмельницького, 116, м. Львів, 79024, ) 111101 (сто одинадцять тисяч сто одну) грн. 79 коп. заборгованості, що становить різницю між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за період січень-червень 2015 року.

Судовий збір зі сторін стягувати не слід.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2016 року.

Суддя Клименко О.М.