Справа № 808/833/16
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року 15:52Справа № 808/833/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., при секретарі Панасенку О.О.,

за участю:

представника відповідача 1: Бондаренко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за заявою ОСОБА_2

до Державної судової адміністрації України

до Апеляційного суду Запорізької області

третя особа: Державна казначейська служба України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з серпня 1993 року працювала в органах прокуратури, з січня 1993 по грудень 1998 року - суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Постановою Верховної ради України від 15.10.1998 року обрана безстроково суддею Запорізького обласного суду /нині - Апеляційний суд Запорізької області/, де працювала до серпня 2015 року. Маючи необхідний для відставки судді та отримання вихідної допомоги стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач з 12.03.2014 звернулася із заявою про відставку.

Рішенням Вищої Ради юстиції України № 132/0/15-15 від 02.07.2015 року, тобто більш ніж через рік після звернення, було внесено подання до Верховної Ради України про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв»язку з поданням заяви про відставку.

16.07.2015 року, лише через 16 місяців після звернення відставка була прийнята Верховною Радою України та постановою № 634-УШ «Про звільнення суддів» позивача звільнили з посади судді у зв'язку з відставкою, про що був виданий Наказ голови Апеляційного суду Запорізької області 05.08.2015 року.

23.12.2015 року позивач звернулася до Державної судової адміністрації України з заявою про нарахування та виплату їй вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою з урахуванням довідки про суддівську винагороду Апеляційного суду Запорізької області від 05.08.2015.

Листом Державної судової адміністрації України від 05.01.2016 позивачці було відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги з посиланням на те, що на момент прийняття її відставки та звільнення з посади дія ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» була змінена, а норма, яка регулювала питання вихідної допомоги, виключена.

Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача1, вважає є незаконною, оскільки заява про відставку була подана нею 12.03.2014 року, коли вона мала право на отримання вихідної допомоги, а відповідач 1 повинен був нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу, але не зробив це не з її вини. Тому з урахуванням уточнень до позову від 14.04.2016 просить суд: - визнати протиправною бездіяльність Державної Судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області в частині не нарахування та невиплати їй вихідної допомоги судді у зв»язку з відставкою, - зобов»язати Державну Судову адміністрацію України, Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку з відставкою судді у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, - стягнути з відповідача 1 на її користь судовий збір у розмірі 551 гр. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ДСАУ.

У судове засідання позивач не з»явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим з підстав, зазначених у письмових запереченнях до позову, просить суд відмовити позивачу в її позові в повному обсязі.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти позову також заперечують згідно наданих письмових заперечень.

Представник 3-ї особи також у судове засідання не з»явився, про причину неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши думку представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, вважає позов позивача таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 з січня 1993 по грудень 1998 року працювала суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Постановою Верховної ради України від 15.10.1998 обрана безстроково суддею Запорізького обласного суду /нині - Апеляційний суд Запорізької області/.

12.03.2014 року позивач звернулася до Вищої ради юстиції України та Верховної ради України, у відповідності до п. 9 ч. 5 ст 126, ст.. 131 Конституції України та ст.. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 року, із заявою про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв»язку з відставкою.

16.07.2015 року, лише через 16 місяців після звернення відставка була прийнята Верховною Радою України та постановою № 634-УШ «Про звільнення суддів» позивача звільнили з посади судді у зв'язку з відставкою, про що був виданий Наказ голови Апеляційного суду Запорізької області 05.08.2015 року, і з цього часу позивач набула статусу судді у відставці.

У звязку з фактичною невиплатою їй передбаченої законом вихідної допомоги при виході у відставку, позивач 23.12.2015 року письмово звернулася до ДСА України з вимогою нарахування та виплати вихідної допомоги, відповідно до вимог ст. 136 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

Своїм листом від 05.01.2016 року ДСА України відмовила позивачу у проведенні виплати вихідної допомоги, мотивуючи тим, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є дата виходу у відставку, а не факт подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції. А стаття 136 ЗУ Про судоустрій та статус суддів, яка діяла на момент подання заяви про відставку, була виключена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання".

Суд вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати позивачці передбаченої законом вихідної допомоги при звільненні судді, з наступних підстав.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В статті 47 Закону України Про судоустрій і статус суддів чітко зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частинами 1 3, 4, 5 статті 109 Закону № 2453 передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст. 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про вихід у відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, а суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про вихід у відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до вимог частини 1 статті 136 Закону № 2453, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19.11.2013 р. (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України ст.ст.103,109,131,132,135,136,137, пп.1 п.2 розділу XII Прикінцеві положення, абз.4 п.3, абз.4 п.5 розділу XIIІ Перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів) чітко та безальтернативно зазначено, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 має право на отримання вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку.

Відносно доводів відповідачів щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з тим, що станом на день прийняття Верховною Радою України постанови від 16.07.2015 р. «Про звільнення суддів», якою звільнено ОСОБА_2 у відставку з посади судді Апеляційного суду Запорізької області, стаття 136 Закону №2453 втратила чинність у звязку з прийняттям Закону України « Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1, 4 ст. 111 Закону №2453, порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Рішення про звільнення з посади судді приймається більшістю від конституційного складу Верховної Ради України і оформляється постановою Верховної Ради України.

Пунктом 4 частини 4 статті 20 Закону України Про Регламент Верховної ради України №1861 визначено, що до порядку денного сесії Верховної Ради включаються позачергово без голосування питання про складення присяги, питання про призначення, обрання на посади, звільнення з посад, надання згоди на призначення і звільнення з посад, а також питання щодо здійснення парламентського контролю, розгляд яких є виключним правом Верховної Ради у випадках, передбачених Конституцією України та законами України.

Як встановлено по справі, з незалежних від позивача причин, постанову «Про звільнення суддів», якою у зв'язку з поданням заяви про відставку було звільнено позивачку з посади судді Апеляційного суду Запорізької області, Верховною Радою України було прийнято лише 16.07.2015 року.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України за №1-2/2013 від 03.06.2013 р. (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України в частині відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України « Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), Конституційний Суд України вказав, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Конституційний Суд України також акцентував свою увагу на тому, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст.43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Отже, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави, оскільки суддя, відповідно до ст. 127 Конституції України та ст. 53 Закону №2453, перебуваючи на суддівській посаді понад двадцять років, був обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема: обіймати оплачувані посади по сумісництву, виконувати будь-яку іншу оплачувану роботу чи входити до правлінь комерційно-господарських чи фінансових товариств.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому законодавець не може виокремлювати певну категорію суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних із статусом судді та його двадцятирічною професійною діяльністю, а у звязку з прийняттям законів, які погіршують раніше надане їм право та гарантії реалізації такого. Таке законодавче регулювання суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їх незалежності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що незалежно від дати подачі позивачем заяви про вихід у відставку та прийняття Верховною Радою України Постанови про звільнення її у звязку з виходом у відставку, вона має право на одержання вихідної допомоги, оскільки набула таке право ще задовго до фактичного виходу у відставку і таке її право було гарантовано Законом України №2453 від 07.07.2010 року.

Відтак, позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з її відставкою, відповідно до ст. 136 Закону України №2453 від 07.07.2010 року, який діяв на момент подання позивачем заяви про відставку 12.03.2014 року та розгляду заяви Вищою радою юстиції, є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки положеннями статті 22 Конституції України чітко визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, позов позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір підлягає стягненню з обох відповідачів у рівних частках на користь позивачки за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.94, 158- 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у зв'язку із відставкою.

Зобов'язати Державну судову адміністрацію України та апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вихідну допомогу судді в зв'язку з відставкою в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної судової адміністрації України () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Апеляційного суду Запорізької області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко