Справа № 804/3246/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/45456/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Маслія В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року у справі за позовом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика будівельних сумішей «БудМайстер» про застосування заходів реагування, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області (надалі - Інспекція, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика будівельних сумішей «БудМайстер» (надалі - Товариство, відповідач), в якому просила застосувати заходи реагування у вигляді тимчасової заборони (зупинення) діяльності відповідача щодо експлуатації стаціонарних джерел викидів в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Інспекцією внаслідок проведення планової перевірки відповідача було встановлено ряд порушень, за наявності яких подальша діяльність цього об'єкта створює загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Товариством були надісланні заперечення на касаційну скаргу, в яких воно просило у задоволенні скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 листопада 2012 року між Товариством та ТОВ НПК «Барель Групп» укладений договір №309/10, згідно з яким відповідач як замовник, доручає, а ТОВ НПК «Барель Групп», як виконавець, зобов'язується надати послуги з отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря строком на п'ять років, у тому числі розробити звіт про інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря; зареєструвати звіт в Держуправління ОНПС; розробити документи, у яких обліковуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в санепідслужбі; подати пакет документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в дозвільний центр для отримання дозволу.

16 травня 2013 року Міністерством охорони навколишнього природного середовища України надано відповідачу дозвіл №-130 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами із строком дії до 17 травня 2018 року. В додатку до дозволу встановлений перелік дозволених обсягів викидів забруднюючих речовин, які віднесені до інших джерел викидів.

З 27 січня 2014 року по13 лютого 2014 року на підставі направлення на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства за вих.№4-12303-11-3 від 24 грудня 2013 року та повідомлення за вих.№4-12318-11-3 від 24 грудня 2013 року Інспекцією проведено планову перевірку Товариства, з питань дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

За результатами перевірки складено акт, яким зафіксовано, що в ході візуального обстеження виробничих приміщень встановлено, що на підприємстві експлуатується технологічне обладнання та устаткування, яке є джерелом утворення викидів та яке не враховане в матеріалах інвентаризації джерел викидів, в документах, у яких обґрунтовуються обсяги викидів та відповідно в дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря - стрічковий конвеєр транспортування відсіву піску, грохота, обладнання, що входить до складу лінії з виготовлення рідких дисперсій, сушильна шафа в лабораторії, силоса хімічних домішок.

19 лютого 2014 року позивачем винесено припис №4-15-75-11-3 щодо усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, відповідно до якого відповідачу необхідно було усунути порушення, зокрема, розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідно фактичного стану підприємства з урахуванням всіх джерел утворення викидів у строк до 1 травня 2014 року.

28 лютого 2014 року Інспекція звернулась до суду із позовною заявою щодо заборони діяльності Товариства щодо експлуатації стаціонарних джерел викидів в атмосферне повітря.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що зупинення невизначеного та необмеженого кола обладнання може призвести до порушення прав відповідача у вигляді перешкоди здійснення нормальної діяльності з тим обладнанням, яке експлуатується Товариством відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки ні в акті перевірки, ні в приписі, складеному на його підставі, ні в позовній заяві та її вимогах Інспекцією не було зазначено повного переліку стаціонарних джерел викидів в атмосферне повітря, щодо експлуатації яких він просить тимчасово заборонити (зупинити) діяльність відповідача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України від 16 жовтня 1992 року № 2707-XII «Про охорону атмосферного повітря» (надалі - Закон № 2707-XII).

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону № 2707-XII (в редакції від 16 жовтня 2012 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин) викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 5 квітня 2007 року N 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон N 877-V).

Частиною сьомою статті 7 Закону N 877-V (в редакції від 4 липня 2013 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Згідно з частиною п'ятою статті 4 Закону N 877-V повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що винесення припису та звернення до суду із позовом щодо повного або часткового припинення виробництва - це два різних засоби реагування органу державного нагляду, які застосовуються окремо. У свою чергу повне або часткове зупинення виробництва є більш суворим заходом реагування за винесення припису.

Як вже зазначалось, Інспекцією 19 лютого 2014 року було винесено припис, де однією із вимог було до 1 травня 2014 року розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідно до фактичного стану підприємства з урахуванням всіх джерел утворення викидів.

Однак, вже 28 лютого 2014 року Інспекція звернулась до суду із позовом до Товариства про зупинення виробництва.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2014 року на виконання вимог зазначеного припису відповідачем з ТОВ «Промекогруп» укладений договір №12/03, згідно з яким Товариство як замовник, доручає, а ТОВ «Промекогруп», як виконавець, зобов'язується провести інвентаризацію джерел викидів, розробити, погодити в обласній санепідслужбі та Департаменті екології обгрунтовуючі документи для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги Інспекції задоволенню не підлягають, оскільки вони не є чіткими - не зазначено (ні письмово, ні в судовому засіданні у суді першої інстанції) повного переліку стаціонарних джерел викидів в атмосферне повітря, щодо експлуатації яких позивач просив тимчасово заборонити (зупинити) діяльність відповідач; не зазначено строк, на який необхідно заборонити (зупинити) діяльність відповідача щодо експлуатації стаціонарних джерел викидів в атмосферне повітря, а тому зупинення діяльності Товариства може призвести до порушень прав відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області відхилити, а постанову постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді