Справа № 804/2342/16
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2016 р. Справа № 804/2342/16
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Борисенко П.О., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркоалтрейдінг» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії відповідача є протиправними та порушують права та інтереси підприємства у сфері господарських відносин, оскільки висновки податкового органу, викладені в акті перевірки №651/04-62-14-02/379/20 від 23.03.2016 р. про нікчемність укладених позивачем угод, дефектність первинних документів, нереальність господарських операцій, не підтвердження здійснення господарських операцій за ланцюгом, на підставі яких було сформовано податковий кредит не відповідають фактичним обставинам справи та протирічать нормам Податкового кодексу України.
Оскільки відповідачем було безпідставно встановлено дефектність первинних документів по правочинам, укладених ТОВ «ІНТЕРКОАЛТРЕЙДІНГ» з його контрагентами, і цей висновок не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується відповідними документами первинного бухгалтерського обліку та податкової звітності, позивач просить рішення податкового органу визнати протиправним та скасувати. Крім того позивач вважає протиправними і безпідставними висновки відповідача про нереальність господарських операцій, а також такими, що порушують принцип індивідуальної відповідальності висновки відповідача про не підтвердження здійснення господарських операцій за ланцюгом постачальника.
Представник позивача, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові та надані у судовому засідання пояснення, заявлені вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити. Проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав суду заперечення проти позову. Позицію податкового органу обґрунтував доводами, які містяться у запереченні та зазначив, що підставою для прийняття оспорюваних рішень стали висновки податкового органу про те, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «КОАЛ ТРЕЙД», ТОВ «АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА», ТОВ «КІТАНА», ТОВ «ТЕМП ЛТД-А» , ТОВ «ІНТЕГРАЛ» здійснювалася поза межами правового поля, що первинні документи є дефектними і не підтверджують реальність здійснення господарських операцій, що за ланцюгом постачальника операції не підтверджуються.
У відповідності до ч. 4 ст.122, ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову, з наступних підстав:
Контролюючий орган дійшов висновку в акті перевірки про відсутність у позивача підстав для включення до складу податкового кредиту вартості придбаних товарів (послуг) від підприємств-контраґентів, а також про збільшення податкових зобов'язань з огляду на те, що:
Видаткові накладні, начебто, не містять необхідних реквізитів, а саме: не вказано місце складання документу та не зазначено посади і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарських операції;
Товарно-транспорті накладні, начебто, оформлено не належним чином, чим порушено норми податкового законодавства;
Позивач придбав частину товарів у посередників, а не у заводів-виробників, у зв'язку з чим ці господарські операції є нереальними;
Неможливо підтвердити здійснення операцій із постачання товарів постачальниками постачальників позивача (за ланцюгом постачальника).
На противагу твердженням податкового органу позивачем були надані суду та оглянуті у засіданні наступні первинні документи: договори, специфікації, додаткові угоди, видаткові накладні, акти прийому-передачі, а також податкові накладні, ТТН, залізнодорожні накладні та залізнодорожні квитанції, листи, довіреності, тощо.
Відповідно до наданих суду документів:
Вугілля, яке було придбано за договором комісії № 1004/2014К від 10.04.2014р. у ТОВ «КОАЛ ТРЕЙД» поставлялося на адресу ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» протягом лютого 2015р.
Вугілля, яке було придбано позивачем згідно договору поставки №0401/2014 КТ-ИК від 01.04.2014р. у ТОВ «КОАЛ ТРЕЙД» поставлялося на адресу: ТОВ «ПОБУЖАНСЬКИЙ ФЕРРОНІКЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ» протягом червня 2015р.; ПП «ЛИБРА-ТРЕЙД» протягом липня - вересня 2015р.; ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ» протягом липня - вересня 2015р.; ТОВ «СТРОЙ-МАШ-ТОРГ» протягом березня - квітня 2015 року.
Вугілля, яке було придбано позивачем згідно договору поставки №2015/0303 ЯС-ИК від 13.03.2015р. у ТОВ «АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА» поставлялося на адресу ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» та ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» протягом березня 2015р.
Вугілля, яке було придбано позивачем згідно договору поставки №2013/2612 ФА від 26.12.2013р. у ТОВ «КІТАНА» поставлялося на адресу ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» протягом січня - лютого 2015р.
Вугілля, яке було придбано позивачем згідно договору поставки №2015/0303 Т-ИК від 03.03.2015р. у ТОВ «ТЕМП-ЛТД-А» поставлялося на адресу ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» протягом березня - квітня 2015р.
Вугілля, яке було придбано позивачем згідно договору поставки №2015/0303 ИН-ИК від 03.03.2015р. у ТОВ «ІНТЕГРАЛЛ» поставлялося на адресу ПАТ «УКРГРАФІТ» та ПАТ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» протягом березня 2015 року.
Як вбачається із наданих суду документів, усі ці документи а також господарські операції досліджувалися відповідачем у ході перевірки. За вказаними операціями позивачем надано повністю всю документацію, яка підтверджує факт придбання, транспортування, реалізації товару, пояснення.
Надавши правової оцінки спірним відносинам у співставленні із обставинами справи, суд не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке:
Зі змісту первинних документів (по всім господарським операціям, будь то придбання товару чи його реалізація) вбачається, що вони містять усі необхідні обов'язкові реквізити, підписи посадових осіб та печатки підприємств або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Висновки відповідача в акті перевірки є прямо протилежними фактичним обставинам та фактичному змісту усіх документів, що надавалися для перевірки.
Отже, всі первинні бухгалтерські документи свідчать про реальність здійснення господарських операцій позивачем, згідно до укладених договорів, вказані первинні документи оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та не викликають будь-яких сумнівів щодо вчинення дій на виконання сторонами умов договорів, виходячи з того, що всі укладені договори містять істотні умови, які визначені Цивільним та Господарським кодексами України.
Оскільки надані до перевірки документи мають усі необхідні реквізити, відповідають як за формальними ознаками, так і за юридичним змістом, а операції за ними реальними, то очевидним є те, що висновки відповідача викладені в акті є помилковими. Виписані податкові накладні також підтверджують здійснення господарських операцій та є підставою для формування податкового кредиту з ПДВ.
Крім того, складені документи вказують на відображення отриманих товарів в бухгалтерському обліку, їх подальше використання у власній господарській діяльності. Проведені операції вплинули на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів позивача, а отже, є господарськими операціями.
Відповідно, наявність всіх документів необхідних для ведення господарської діяльності є підставою для формування валових витрат та податкового кредиту.
Слід зазначити, що підставою для не включення до складу валових витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених документально.
Крім того в акті відповідачем зазначено, що аналізом податкових накладних, які реєструються в ЄРПН встановлено, що один із постачальників товарів позивачу, а саме: ТОВ «КІТАНА» є посередником. За ланцюгами постачання неможливо підтвердити здійснення господарських відносин. Відтак відповідачем зроблено безпідставний висновок і про неможливість здійснення операцій по постачанню товарів від ТОВ «КІТАНА» до позивача. Про безпідставність вказаних висновків свідчить також те, що відповідачем не перевірялася діяльність ТОВ «КІТАНА», його постачальників, а також не досліджувалося питання наявності чи відсутності товарних залишків
Позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елементу верховенства права (ст. 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності - тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (ст.61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст.129 Конституції України). Правомірність такого підходу підтверджується постановами Верховного суду України прийнятими за результатами неоднакового застосування норм права від 06.04.2004р. № 8/140, рішенням ВСУ від 29.10.2010р. по справі № 21-14-а-10. 31.01.2011р. у справі 21-47а-10 ВСУ зазначив: якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи…».
Згідно узагальненої практики Вищого адміністративного суду України з даного питання, що викладена в листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11: «Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг, який декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.»
Крім того, рішення суду касаційної інстанції узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини застосовуються в Україні як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини 09.01.2009 року прийняв рішення і визнав порушення Україною ст. 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». У п.38 рішення зазначено, що суд не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань. Перевіривши вказані обставини, суд встановив, що позивач формально мав правові підстави для формування податкового кредиту в контексті викладених вище вимог.
Із наявних документів судом встановлено, що господарські відносини позивача з його контрагентами відбулись в межах правового поля, з оформленням кожної операції відповідними документами первинного бухгалтерського обліку та податкової звітності, які наводилися судом вище. Цей факт відповідачем не спростовано, а лише зроблено припущення, що деякі угоди мали фіктивний характер з огляду на відсутність товарно-транспортних накладних, якими, на думку податкового органу, повинна супроводжуватись будь-яка поставка товару.
Судом були з'ясовані обставини щодо механізму здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами у зв'язку з чим були досліджені договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти, рух активів позивача, тощо.
Єдиним недоліком оглянутих первинних документів виявилося відсутність розшифровки посади особи, її П.І.Б, яка здійснила прийняття товару (послуг) зі сторони позивача у деяких видаткових накладних та актах прийому-передачі.
Факти неповноважності осіб, які здійснили оформлення та підписання податкових та видаткових накладних, а також актів приймання-передачі товарів (послуг) зісторониконтрагентів позивача, судом не встановлені.
З огляду на виявлені недоліки, суд зазначає, що, досліджуючи надані сторонами докази, в даному випадку документи, за формальними ознаками, тобто щодо наявності в них всіх обов'язкових реквізитів, суд не надає оцінки щодо їх дійсності. Доказування того факту, що документи підроблені, дефектні, вдавані, тощо покладається на органи державної податкової служби, які наполягають на нікчемності правочинів та фіктивності господарських операцій, на неможливість підтвердження операцій за ланцюгом постачальника, тощо та відповідно наявність обставин, які унеможливлюють підтвердження права на податковий кредит та на формування податкових зобов'язань. Зокрема, це випливає із вимог статті 71 КАС України, згідно з якими обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкт владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
Крім того, суд враховує позицію ВАСУ із зазначеного питання, викладену в листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11: «Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, в основному, при розгляді справ даної категорії. суди повинні виходити із реальності здійснення платником податку господарських операцій. Предметом доказування є факт здійснення господарських операцій в рамках звичайної виробничої діяльності платника податку, а також з'ясування питання, чи містять відомості первинних бухгалтерських документів повну, достовірну, взаємопов'язану і несуперечливу інформацію. Адже відсутність окремих реквізитів у первинному документі не може бути достатньою підставою для визнання господарської операції необґрунтованою».
Даний висновок узгоджується і з правовою позицією ВАСУ, на яку зроблено посилання в листі 02.06.2011р. N742/11/13-11. Відповідно до неї, відсутність окремих реквізитів у первинних документах свідчить про порушення відомчих актів, але не спростовує наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Крім того, податкове законодавство не пов'язує відсутність деяких реквізитів з правом платника податків на податкові відрахування з ПДВ або формування валових витрат. «Якщо ж первинні облікові документи складені з порушенням законодавства і наявні недоліки в їх заповненні не дозволяють отримати об'єктивну інформацію, суд приймає сторону податкових органів. Незначні помилки, допущені при заповненні рахунків-фактур, видаткових накладних, актів про прийняття робіт (наприклад, неправильне зазначення ІПН, не зазначення ПІБ особи, яка одержала товар (послуги), не є підставою для відмови в застосуванні платником податків податкових відрахувань», лист ВАСУ від 02.06.2011р.
Тому, на думку суду, відсутність у первинних облікових документах реквізитів, найменованих у статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність в Україні», само по собі не заперечує факту поставки товару (надання послуги) і не є безумовною підставою для відмови у відрахуванні ПДВ або отриманні бюджетного відшкодування. Це стосується не зазначення ПІБ та посади особи, яка підписала видаткові накладні, акти прийому-передачі, тощо.
У листі- роз'ясненні ВАСУ від 02.06.2011р. зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку».
При дослідженні питання щодо реального характеру здійснених позивачем з його контрагентами господарських операцій, суд встановив, що позивач є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку. Здійснює господарську діяльність 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами. Позивача взято на податковий облік в ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та є платником податку з ПДВ. Як вбачається із змісту укладених позивачем угод мало на меті одержати товар - вугілля, фероалюміній з метою подальшого продажу та одержання прибутку. Представником позивача надано пояснення, в якому він зазначив, що, дійсно, у деяких первинних документах, зокрема, у видаткових накладних та актах по необізнаності, не було зазначено посаду та прізвище ім'я по-батькові деяких осіб при одержанні товару (наданні послуг), хоча фактично, договори були виконані. На підтвердження реального характеру проведених господарських операцій позивача з його контрагентами надано належним чином оформлені договори, податкові накладні, рахунки-фактури, акти, відомості про ресурси, ТТН, залізничні квитанції (накладні), довіреності.
При розгляді даної справи судом була також досліджена обставина щодо дотримання податкової дисципліни контрагентами платника податків. Виходячи зі змісту ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
Придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.
Тому, податковий кредит складається із сум податків сплачених (нарахованих) платником податку своєму контрагенту у зв'язку із здійсненням господарської операції, що відповідає вимогам, переліченим вище. При цьому підставою для нарахування податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) .Таким чином, формально право платника податку на податковий кредит, не залежить від тієї обставини, чи відображалися суми податку на додану вартість у податковій звітності контрагентів платника податку і чи сплачувався ними податок на додану вартість.
Досліджені у судовому засіданні всі докази у співставленні їх з поясненнями сторін та фактичними обставинами у справі дають суду можливість дійти висновку про реальний характер проведених господарських операцій позивача з його контрагентами та про безпідставність доводів податкового органу про їх фіктивний характер.
Дослідивши проведені господарські операції позивача в аспекті викладеного, суд вважає, що в них відсутні ознаки притаманні господарській діяльності без самостійної ділової мети. Таким чином, висновки податкового органу у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, тому суд вважає заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 94, 122, 128, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркоалтрейдінг» - задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркоалтрейдінг» витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень нуль копійок).
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя Постанова не набрала законної сили станом на 18.05.2016 рку Суддя З оригіналом згідно Помічник судді П.О.Борисенко П.О. Борисенко Т.С.Журавель