Справа № 809/1273/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Справа № 876/9685/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» до якої приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Бортняк ІФ» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі за позовом Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-ІФ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бортняк ІФ» про визнання незаконними дій, визнання незаконною та скасування вимоги №09-06-14-14/2055 від 24.03.2014 р., -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та скасування вимоги №09-06-14-14/2055 від 24.03.2014 року.

В обґрунтування вимог зазначає, що за наслідками проведеної відповідачем ревізії щодо здійснення позивачем фінансово-господарської діяльності, складено акт за № 06-21/2 від 07.03.2014 року, з урахуванням висновків якого, відповідачем винесено та направлено до обовязкового виконання на адресу позивача вимогу від №09-06-14-14/2055 від 24.03.2014 року «Про усунення порушень, виявлених ревізією».

Вважає, що дана вимога не відповідає вимогам чинного законодавства, просить суд визнати незаконними дії Державної фінансової інспекції щодо прийняття вимоги та її скасування.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» подано апеляційну скаргу, до якої приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Бортняк ІФ».

Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» до якої приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Бортняк ІФ» не підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, на виконання п. 1.2.4.2 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області на ІV квартал 2013 року, згідно програми, затвердженої начальником Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області 09.12.2013 року, на підставі направлень за №1222 від 09.12.2013 року, № 1246, № 1247 та № 1248 від 16.12.2013 року, з 10.12.2013 року по 28.02.2014 року посадовими особами відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.03.2012 року по 30.11.2013 року. Проведення ревізії тимчасово зупинялось листами від 08.01.2014 року № 09-06-14-14/27, 16.01.2014 року № 09-06-14-14/344 та від 10.02.2014 року № 09-06-14-14/889.

За результатами проведеної ревізії складено акт ревізії №06-21/ від 07.03.2014 року, який був підписаний т.в.о. директора та головним бухгалтером із запереченнями. На подані заперечення Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області надано відповідь.

З метою повного усунення виявлених порушень та попередження виникнення їх в подальшому, керуючись п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року № 2930-XII, п. 4.3 Положення про Івано-Франківську обєднану державну фінансову інспекцію, т.в.о. директора комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» ОСОБА_5, надіслано вимогу про усунення порушень за № 09-06-14-14/2055 від 24.03.2014 року з якою не погоджується позивач та вважає її протиправною.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що Акт ревізії за № 06-21/2 від 07.03.2014 року складений у межах компетенції та відповідає всім нормам Закону, Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами затвердженого Наказом КМУ № 550 від 20.04.2006 року, оскільки відповідно до п.35 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550, в констатуючій частині наводиться інформація про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи обєкту контролю внаслідок таких порушень.

Також зазначає, що ревізією встановлено ряд фінансових порушень вчинених працівниками комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр», про усунення яких відповідачем 24.03.2014 року виставлено позивачу КП «Єдиний розрахунковий центр» вимогу №09-06-14-14/2055, зокрема пункти 2,3,4,5,6 які оскаржуються позивачем.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що винесення вимоги від №09-06-14-14/2055 від 24.03.2014 року «Про усунення порушень, виявлених ревізією» є правомірним, оскільки вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права предявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово відшкодувати виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція предявила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та відсутність механізму їх відшкодування.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Вказана правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня та 18 вересня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 відповідно) та постановою від 21.04.2015 року (справа № 21-96а15).

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2- Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» до якої приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Бортняк ІФ» залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі № 809/1273/14 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_6

Повний текст

виготовлено 23.05.2016 року.