Справа № 817/2285/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ К/800/52035/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.

Леонтович К.Г.

Сороки М.О.

розглянувши у попередньому розгляді адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі № 817/2285/15 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області, третя особа - Олександрійська сільська рада, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області, в якому просили: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,00 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Олександрійської сільської ради; зобов'язати відповідача погодити зазначені проекти землеустрою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачам було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення. В той же час відповідачем було відмовлено у погодженні розроблених проектів землеустрою з підстав ненадання доказів придатності земельних ділянок для сільськогосподарських робіт і довідки про належність позивачів до особистих селянських господарств, а також про невідповідність розроблених проектів землеустрою генеральному плану забудови с. Пухова. Позивачі з таким рішенням відповідача не погоджуються, вважають його безпідставним. Зокрема, позивачі вказують, що під час надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, їм не було повідомлено про те, що на відведених земельних ділянках згідно генерального плану планується будівництво об'єктів інфраструктури. Крім того, вимога відповідача про підтвердження придатності земельних ділянок та належність позивачів до особистих селянських господарств є вимаганням додаткових документів, що заборонено нормами Земельного кодексу України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Олександрівськові сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31.03.2014 року №779 надано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,00 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Олександрівськові сільської ради.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачами було подано до Головного управління Держземагентства у Рівненській області на погодження проекти землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність.

Листом від 22.06.2015 року №08-33-03/279 Головне управління Держземагентства у Рівненській області повідомило позивачів про необхідність надання додаткових документів, а саме висновків про придатність земельних ділянок для сільськогосподарських робіт і довідки про належність до особистих селянських господарств, а також про невідповідність розроблених проектів землеустрою генеральному плану забудови с. Пухова.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, основною причиною для відмови у погодженні наданих позивачами проектів землеустрою слугувала саме їх невідповідність генеральному плану населеного пункту.

Відмовляючи у позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що надані позивачами на погодження відповідачу проекти землеустрою не відповідають вимогам законодавства, а саме статті 39 Земельного кодексу України та містобудівній документації, у зв'язку з чим оскаржуване рішення прийнято правомірно.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються з метою обґрунтування розмірів і меж земельних ділянок з урахуванням вимог щодо раціонального використання та охорони земель.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з частиною дев'ятою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органам, зазначеним у частинах першій-третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти не ставлять умовою набуття громадянами прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення наявність у них висновків про придатність земельних ділянок для сільськогосподарських робіт і довідок про їх належність до особистих селянських господарств, а тому наведені відповідачем підстави для відмови у вказаній частині є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Приписами статті 39 Земельного кодексу України передбачено використання земель житлової та громадської забудови відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

В силу вимог пунктів 3, 7 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5245-VI, який набрав чинності 16.06.2013 року, з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, матеріалами справи підтверджується, що генеральний план с. Пухова Рівненського району Рівненської області затверджено рішенням Олександрійської сільської ради від 05.04.2012 року №377, а зміни до нього - рішенням Олександрійської сільської ради від 25.05.2012 року №556.

Земельні ділянки, на які виготовлено проекти землеустрою щодо їх відведення у приватну власність позивачам для ведення особистого селянського господарства входять до меж с. Пухов, також включені до території житлової та громадської забудови, що підтверджується генеральним планом, викопіюванням з картографічної документації Державного земельного кадастру. На цих ділянках планується розміщення магазину-кафе та дитячого садка.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: