Справа № 703/6563/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 703/6563/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Компанієць О.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Грибан І.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівельний завод" на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівельний завод" до Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа: Смілянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Смілянський машинобудівельний завод", звернулось до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області (даті по тексту також - відповідач) про скасування рішення № 68-26/VI «Про затвердження ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати земельного податку на 2016 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради».

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Публічного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівельний завод" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 червня 2015 року LXVІІІ сесія Смілянської міської ради Черкаської області прийняла рішення № 68-26/VI «Про затвердження ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати земельного податку на 2016 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради». Відповідно до пункту 1 цього рішення з 1 січня 2016 року земельний податок встановлено у розмірі 3% від нормативної грошової вартості земельних ділянок.

Оскільки на ПАТ «Смілянський машинобудівний завод» є користувачем земельної ділянки в адміністративних межах Смілянської міської ради, останнє звернулось до суду з позовом про визнання незаконним цього рішення міської ради.

Так, позивач, вважаючи, що відповідачем не дотримано вимог ст.ст. 285-287 Податкового кодексу України, оскільки в оскарженому рішенні відсутні такі обов'язкові елементи, як порядок обчислення податку, податковий період, строк і порядок сплати податку, строк і порядок подання звітності про обчислення і сплату податку. Крім того, на думку позивача, оскаржене рішення винесено без урахування визначених ст. 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (надалі в тексті ЗУ № 1160-IV) принципів ефективності, збалансованості, а також визначеного пп. 4.1.6 ПКУ принципу соціальної справедливості, оскільки позивач не спроможний платити такий податок. Також, оскаржене рішення не було оприлюднене до 15 липня 2015 року, тому не може застосовуватись з 1 січня 2016 року.

Саме вказані обставини зазначені в позовній заяві та були досліджені судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог прийшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з дотриманням процедури встановленої ст.ст. 285-287 Податкового кодексу України, крім того, проект оскарженого рішення з Черкаським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було погоджено 21 квітня 2015 року. Також, проект рішення «Про затвердження земельного податку та розміри орендної плати на 2016 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради» та аналіз регуляторного впливу цього рішення було опубліковано в газеті «Сміла» 15 квітня 2015 року, а саме рішення міської ради № 68-26/VI від 15 червня 2015 року було опубліковано в цій же газеті 1 липня 2015 року.

Тобто, при прийнятті судового рішення, судом першої інстанції спростовано всі доводи позивача, у зв'язку з чим, в задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

На виконання пункту 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Податкового кодексу України, Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Відповідачем було прийнято рішення №68-26/VI.

Так, дослідивши текст оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, додатком № 2 до якого визначено порядок обчислення земельного податку, податковий період, строк і порядок сплати податку, строк і порядок подання звітності про обчислення і сплату податку, то, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що відповідачем було дотримано вимоги ст.ст. 285-287 Податкового кодексу України.

Що стосується ставки податку встановленої рішенням міської ради в розмірі 3% та незгода з її розміром позивача, то слід зазначити наступне.

Так, зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності ПК, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Також, відповідно до пункту 274.2 статті 274 Податкового кодексу України « 274.2. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності)».

Тобто, законодавець визначив нижню та верхню граничну межу річної суми платежу за земельні ділянки.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Аналогічна правова позиція неодноразово вислдовлювалась Верховними судом України та в силу вимогам абз. 2 ч. 1 ст. 244-2КАСУ висновок, викладений в постанові Верховного Суду, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Враховуючи вищезазначені норми податкового законодавства України, колегія суддів дішла висновку, що обов'язок плати за землю та ставки плати встановлені нормами чинного законодавства України, та мають виконуватись усіма юридичними та фізичними особами.

Таким чином, максимальним розміром ставки земельного податку для суб'єктів господарювання, які мають в своєму постійному користуванні земельні ділянки, серед яких зокрема є і ВАТ «Смілянський машинобудівний завод, є 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В свою чергу Смілянською міською радою було встановлено 3% розмір земельного податку для суб'єктів господарювання.

Крім того, відповідно до підпункту 12.3.7 пункту 12.3 ст.12 Податкового кодексу України, не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що органом місцевого самоврядування, при винесенні оскаржуваного рішення також дотримано вимоги Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції, представник позивача посилається на зовсім інші підстави позову, аніж ті, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, представник позивача посилається на ту обставину, що легітимних адміністративних меж міста Сміла не існує, оскільки Верховною Радою України не встановлювались межі міста Сміла Черкаської області та міста Черкаси. Таким чином, на думку представника позивача, Смілянська міська рада не має правових підстав розпоряджатись землями.

Разом з цим, позивач не оспорює тієї обставини, що межі міста Сміла Черкаської області були затверджені рішенням виконавчого комітету «Про затвердження акту прийомки робіт по відновленню межі міських земель м. Сміла» від 26.06.1968 року №287 та рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради «Про затвердження меж земель м. Сміла та меж населених пунктів» від 26.12.1969 року №795.

Крім того, з державного акту на право постійного користування землею І-ЧР №000364, який виданий Публічному акціонерному товариства "Смілянський машинобудівельний завод" від 29.12.2001 року вбачається, що останній видано саме Смілянською міською радою народних депутатів Черкаської області як користувачем землі на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів Черкаської області від 28.12.2001 року №952.

Тобто, будучи користувачем земельної ділянки позивач не оспорює, що остання йому видана саме її легітимним власником.

Також, сам позивач вказує, що Смілянській міській раді Черкаської області передано у постійне користування 3973 га земель на підставі Державного акту, виданого 29.05.1970 року, виконкому Смілянської міської ради

Крім того, колегія суддів зазначає, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закону України №71-УІІІ від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Тобто, вищезазначеним Законом №71-УІІІ визначено обов'язок місцевих рад установлювати ставку плати за землю.

Разом з тим, посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі №6-146цс14 не приймаються колегією суддів до уваги, так як висновки вказані в ній стосуються інших, аніж в даній справі, правовідносин.

Так, ознайомившись з текстом даного судового рішення, колегією суддів встановлено, що по справі №6-146цс14 спір виник з приводу того, що орган місцевого самоврядування прийнято рішення про відчуження вказаної земельної ділянки з перевищенням повноважень, оскільки зазначена земельна ділянка розташована за межами населеного пункту - смт Коцюбинське Київської області та без виключення її із земель Державного лісового фонду України й вилучення з користування комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство», тобто без відома держави в особі уповноваженого органу та постійного землекористувача, в якого земельна ділянка перебувала в постійному користуванні згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 20 червня 1956 року № 673.

Однак, у справі що розглядається, орган місцевого самоврядування прийняв рішення про затвердження ставок земельного податку відповідно до положень Податкового кодексу України в межах тієї території, що затверджена рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради «Про затвердження меж земель м. Сміли та меж населених пунктів» №795 від 26.12.1969 року» та які належать відповідачу на праві постійного користування відповідно до Державного акту, виданого 29.05.1970 року, виконкому Смілянської міської ради передано у постійне користування 3973 га земель.

Таким чином, чине податкове законодавство України не пов'язує обов'язкове затвердження меж земель відповідної ради Верховною Радою України з обов'язком міських рад встановлювати ставку плати за землю в межах земель, які територіально належать відповідній раді на підставі рішень виконавчих комітетів, які були винесені до 1991 року.

Разом з тим, позивач, в порушення ст.71 КАС України, не надав доказів порушення його прав як землекористувача оскаржуваним рішення про затвердження ставок податку на землю, яке винесено відповідачем відповідно до вимог чинного податкового законодавства України, виключно з підстав відсутності рішення Верховної Ради України про визначення меж земель, за умови, що межі земель Смілянської міської ради Черкаської області визначені ще у 1968-1969 роках відповідними органами.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції провідмову в задоволенні позову. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Смілянський машинобудівельний завод" - залишити без задоволення.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

І.О. Грибан

Повний текст ухвали виготовлено 23 травня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Грибан І.О.

Лічевецький І.О.