Справа № 815/1574/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1574/16

Справа № 815/1574/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року 16 год. 00 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши у письмовому проваджені в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛІДЕР»» до Кілійської районної державної адміністрації про скасування розпорядження від 20.06.2012 року,–

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛІДЕР»» до Кілійської районної державної адміністрації про скасування розпорядження від 20.06.2012 року.

Ухвалою від 07.04.2016 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача у судовому засіданні 19.05.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в тому числі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд скасувати розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 20.06.2012 року «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам», із змінами згідно розпорядження № 268 від 14.07.2014 року «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242 «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.06.2014 року Кілійська РДА прийняла розпорядження № 242 «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам (із змінами згідно розпорядження Кілійської РДА від 14.07.2014 року № 268). Як вказав. Позивач вважає, що при виданні Відповідачем розпоряджень від 20.06.2014 року № 242, із змінами від 14.07.2014 року № 268, якими затверджено Положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам було порушено процедуру визначену чинним законодавством щодо прийняття розпоряджень суб'єктом владних повноважень. Позивач зазначив, що отримав право власності на нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку «Ялпуг», яка розташована в селі Приморське Кілійського району Одеської області за мировою угодою, яка затверджена ухвалою Єнакіївського міського суду Донецької області від 16.11.2007 року по справі №2-6512/07 та яка набрала чинності 21.11.2007 року, зареєстрована в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.04.2008 року, отже здійснює господарську діяльність на території Відповідача та має обов'язок щодо виконання розпорядження голови місцевої державної адміністрації. Проте, до Позивача розпорядження Відповідача від 20.06.2014 року № 242, із змінами від 14.07.2014 року № 268 та інші, в тому числі, розпорядження від 21.07.2014 року № 283, а саме шляхом офіційного оприлюднення – не доведені. Як вказав Позивач, змістовна частина розпоряджень Відповідача від 20.06.2014 року № 242, із змінами від 14.07.2014 року № 268 та інші, в тому числі розпорядження від 21.07.2014 року № 283, - не містять посилання на вимогу закону про їх офіційне оприлюднення. Водночас, на думку Позивача, зазначені розпорядження Відповідача впливають на повсякденну діяльність Позивача.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмових заперечень до позовної заяви не надавав.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

20.06.2014 року в.о. голови Кілійської РДА було прийнято розпорядження № 242, яким створено районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам, затверджено її склад, згідно додатку до цього розпорядження, та затверджено Положення про районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам, згідно додатку до цього розпорядження (а.с. 40-44).

Розпорядженням Відповідача від 14.07.2014 року № 268 внесені зміни до вказаного розпорядження, а саме: викладено склад районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам в новій редакції, доповнено п. 1.1 Положення про районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам новим абзацом, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження РДА від 01.06.2012 року № 357 «Про утворення комісії з питань визначення розмірів збитків власникам землі та землекористувачам на території Кілійської міської ради» та від 10.04:2013 року № 119 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 01.06.2012 року № 357 «Про утворення комісії з питань визначення розмірів збитків власникам землі та землекористувачам на території Кілійської міської ради» (а.с. 45-47).

Звертаючись до суду з даним позовом Позивач посилається на те, що при прийняті вказаних розпоряджень № 242 від 20.06.2014 року «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам» та № 268 від 14.07.2014 року «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242 «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам» Відповідачем не дотримано вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині процедури прийняття регуляторного акту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон України № 586-XIV) на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів – накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами (ч. 2 ст. 6 Закону України № 586-XIV).

За правилами ч. 3 ст. 6, ч. 8 ст. 41 Закону України № 586-XIV акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року № 1160-IV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон України № 1160-IV) регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом; регуляторний орган – Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Статтею 9 Закону України № 1160-IV також визначено, що про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України № 1160-IV повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно зі ст. 6 Закону України № 1160-IV громадяни, суб'єкти господарювання, їх об'єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання, мають право: - подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду; - у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів;- подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю;- бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів;- самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду;- одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.

Відповідно до ст. 36 Закону України № 1160-IV регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

З наведеного слідує, що ознаками регуляторного акта є, зокрема, владно-організаційний характер, приймається (видається) уповноваженим на це суб'єктом, встановлює загальні правила, розрахований на багаторазове використання для всіх передбачених ним випадків.

В свою чергу, оприлюднення проекту та самого регуляторного акту у спосіб та у строки, що визначені ст.ст. 9, 12, 13 Закону України № 1160-IV передбачає за мету забезпечення прав громадян щодо особистої участі в прийнятті регуляторного акту.

Згідно розпорядження Кілійської РДА № 242 від 20.06.2014 року «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам» та № 268 від 14.07.2014 року «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242 «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам», аналізуючи зміст затвердженого цими розпорядженнями Положення про районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам, з відповідними змінами, суд дійшов висновку, що вказані розпорядження є регуляторними актами, якими встановлені відповідні правила поведінки у сфері визначення розмірів збитків власникам землі та землекористувачам.

Вказані акти та затверджене ними Положення про районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам, з відповідними змінами, направлені на правове регулювання господарських відносин, не мають характеру одноразового застосування і стосується не конкретної особи, а невизначеного кола осіб.

Так, у вказаному Положенні про районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам визначено не лише загальні принципи діяльності комісії, а й порядок подання заяв про визначення розміру збитків, визначено процедуру розгляду таких заяв, зазначені дії, які має вчинити власник землі (уповноважений ним орган, особа) для розгляду питання щодо визначення розміру збитків, що йому нанесені, а також визначено коли осіб, які мають право брати участь у засіданні комісії, об’єкти відшкодування вказаних збитків, строки відшкодування визначених збитків та наслідки їх недотримання.

За викладених обставин, суд погоджується з доводами Позивача про те, що розпорядження Кілійської РДА № 242 від 20.06.2014 року «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам» та № 268 від 14.07.2014 року «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242 «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам», якими затверджено Положення про районну комісію по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам та внесено до нього зміни, за своєю правовою сутністю є регуляторними актами, у зв'язку з чим під час їх прийняття Відповідач був зобов'язаний дотримуватися процедури, яка визначена Законом України № 1160-IV.

Проте, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи відповідачем не було дотримано процедури прийняття регуляторного акту, яка визначена Законом України № 1160-IV при прийнятті вказаних розпоряджень, проект та сам регуляторний акт не був у жодний спосіб оприлюднений, відсутній аналіз регуляторного впливу акту, відтак, позивач, інші заінтересовані особи були позбавлені можливості надати свої пропозиції та зауваження до проектів розпоряджень.

Необхідно зазначити, що Одеським окружним адміністративним судом розглядалась адміністративна справа № 815/6656/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лідер» до Кілійської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність Кілійської районної державної адміністрації щодо відсутності офіційного оприлюднення розпорядження «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам» від 20.06.2014 року № 242, із змінами, згідно розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 14.07.2014 року № 268; зобов’язання Кілійської районної державної адміністрації здійснити офіційне оприлюднення розпорядження Кілійської районної державної адміністрації «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам» № 242 від 20.06.2014 року, із змінами згідно розпорядження Кілійської районної державної адміністрації №268 від 14.07.2014 року. Постановою суду від 04 березня 2016 року по справі № 815/6656/15 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Кілійської районної державної адміністрації щодо не дотримання процедури прийняття регуляторного акту, яка визначена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року № 1160-IV при прийнятті розпоряджень № 242 від 20.06.2014 року «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам» та № 268 від 14.07.2014 року «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242 «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам». Рішення набрало законної сили 04.04.2016 року (а.с. 31-37).

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що відповідач під час прийняття розпорядження від 20.06.2012 року «№ 242 «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам» діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а саме, прийняв рішення без дотримання процедури, яка визначена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року № 1160-IV.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак, відповідачем по цій справі не доведено належними доказами правомірності розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 20.06.2012 року «№ 242 «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам», відтак таке рішення підлягає скасуванню. Окрім того, скасуванню підлягає розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 14.07.2014 року № 268 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242.

При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи сплату позивачем судового збору в розмірі 1378 грн.судові витрати відповідно до статті 94 КАС України підлягають стягненню з Кілійської районної державної адміністрації на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛІДЕР»» до Кілійської районної державної адміністрації про скасування розпорядження від 20.06.2012 року - задовольнити повністю.

Скасувати розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 20.06.2012 року «Про затвердження положення про районну комісію по визначенню розміру збитків власникам землі і землекористувачам», із змінами згідно розпорядження № 268 від 14.07.2014 року «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 20.06.2014 року № 242 «Про створення районної комісії по визначенню розмірів збитків власникам землі та землекористувачам».

Стягнути з Кілійської районної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛІДЕР»» (код ЄДРПОУ 32924390 судові витрати у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина