Справа № 813/6309/15
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р. Справа № 876/2713/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Кулик Т.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Пруса Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС у м. Львові про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної служби МВС у м.Львові та з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника УПС МВС у м.Львові №25 о/с від 29.10.2015 року в частині звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 УПС МВС у м. Львові; поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 УПС МВС у м. Львова з 30.10.2015 року; зобов'язати УПС МВС у м. Львові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час його перебування у вимушеному прогулі у розмірі 26 706 грн.41 коп.; допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він звільнений через не проходження випробування в період іспитового строку, однак службове розслідування не проводилось, порушення службової дисципліни він не вчиняв. Рапорт на звільнення ним написаний під примусом ОСОБА_4 через обставини, які виникли напередодні в розважальному закладі "Метро". ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою, сказав, що як не напише рапорт на звільнення буде звільнений обов'язково за порушення дисципліни та ще й заплатить близько 200 тис грн., які держава витратила на навчання. Відповідачем не дотримано п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України щодо попередження про звільнення не пізніш як за три місяці до дня звільнення. Вважає наказ про звільнення протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління патрульної служби МВС у м.Львові №25 о/с від 29.10.2015 року в частині формулювання підстави звільнення рядового міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби МВС у м. Львові.

Змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 63 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) на п.63 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2015 року Наказом №25 о/с "По особовому складу" звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1, інспектора патрульної служби роти №2 батальйону №3 УПС МВС у м.Львові з 29 жовтня 2015 року. Підставою для винесеного наказу слугував рапорт ОСОБА_1 від 29.10.2015 року, в якому він просив звільнити його з органів внутрішніх справ з 29.10.2015 року у зв'язку з бажанням працевлаштуватись на більш оплачувану роботу.

Відповідно до положень п. 3 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 року на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров'я виконувати покладені на них обов'язки. Під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

Визначальним фактором звільнення з підстав не проходження випробування в період іспитового строку є обставини, які в своїй сукупності дають можливість стверджувати про суттєві порушення службової дисципліни з боку працівника органів внутрішніх справ.

Враховуючи те, що по вчинках апелянта, які б дискредитували звання працівника міліції службове розслідування не призначалось та не проводилось, підстав для звільнення апелянта за п.п ."і" п. 63 Положення у відповідача не було.

Поряд з цим, підпунктом "ж" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, які перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з п. 68 Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим бажанням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Однак, у межах передбаченого п. 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору вправі дійти взаємної згоди про звільнення у необхідний працівнику час. Такою домовленістю слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку та згоду-резолюцію уповноваженого органу про звільнення цього працівника у визначений ним термін.

Саме таким чином 29.10.2015р. апелянт подав рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 29.10.2015р. у зв'язку з тим, що він знайшов більш оплачувану роботу. Ця дата погоджена з керівництвом, тим самим сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Відтак, видача відповідачем наказу про звільнення апелянта зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку є правомірною, оскільки таке прохання міститься у рапорті апелянта про звільнення (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24.06.2014р. у справі №21-241а14 та від 14.10.2014р. у справі №21-299а14).

Як встановлено по матеріалах справи, у рапорті від 29.10.2015р. апелянт виклав своє особисте бажання звільнитись та зазначив причини, які на його думку перешкоджають подальшому проходженню служби в органах внутрішніх справ.

Керівництво УПС МВС у м. Львові не ставило під сумнів бажання ОСОБА_1 і не відмовило йому у звільненні, як і не вдалось до примушення апелянта продовжувати службу всупереч його волі, оскільки це є порушенням ч. 1 ст. 43 Конституції України - права апелянта на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Допитані по справі свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що напередодні звільнення вони відпочивали у розважальному закладі "Метро", де приблизно о 02 год. ночі між охороною закладу та ними виник конфлікт, який набув публічного розголосу.

Будь-яких доказів чинення психологічного тиску на позивача під час написання ним рапорту про звільнення, за матеріалами справи не здобуто та документально не наведено, дії керівництва УМВСУ ним не оскаржувались, а ні в порядку вищестоячої підлеглості, а ні до прокуратури. Натомість, позивач власноручно написав рапорт на звільнення, особисто підписав у дев'яти відділах та секторах «обхідний лист», дав власноручні розписки про ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки, а також зазначив, що претензій до УПС МВС у м.Львові - не має( а.с.23-26).

Стосовно не зазначення у трудовій книжці позивача статей нормативно-правових актів, які передбачають причину звільнення, суд першої інстанції вірно зазначив, що за змістом п. 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників існує особливий порядок, який передбачений в п. 6.6 Інструкції з організації кадрів в системі МВС України, затвердженої Наказом МВС №1276 від 30.12.2005, відповідно до якого запис про службу в органах внутрішніх справ здійснюється в трудовій книжці без переліку найменувань підрозділів, посад та підстав звільнення.

З врахуванням викладеного та дійсних обставин справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що оскільки причини звільнення апелянта у оскаржуваному наказі сформульовані не вірно, то до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 235 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до змісту ч. 3 статті 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення не правильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону.

Враховуючи прискіпливо проаналізовані документальні докази по справі та всебічно проаналізувавши дійсні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що наказ №25 о/с від 29.10.2015 року є протиправним лише в частині формулювання підстави звільнення, а тому слід було лише змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 63 "і" на п. 63 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, відтак в задоволенні інших позовних вимог - відмовлено правомірно.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року у справі №813/6309/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 23.05.2016 року