Справа № 813/1280/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року № 813/1280/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про розірвання трудового договору,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька (далі УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька, відповідач), в якому просить розірвати в односторонньому порядку безстроковий трудовий договір, укладений 06.09.2011 року між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.09.2011 року наказом №83-о була призначена на посаду головного спеціаліста відділу по контрольно-перевірочній роботі за нарахуванням та сплатою платежів УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька. В 2014 році у звязку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області виїхала з району проведення антитерористичної операції без припинення трудових відносин з роботодавцем. В установленому статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» звернулася до УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька із нотаріально завіреною заявою про звільнення з посади відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, на яку відповідач не відреагував, що зумовило звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідач - УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька, повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, в судове засідання 24.05.2016 року явку уповноваженого представника не забезпечив, свого відношення до позову не висловив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 15.09.2015 року № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на зоні зіткнення, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (а.с.13).

До переїзду у м. Львів ОСОБА_1 постійно проживала та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України (серія ВЕ 533220), виданого Куйбишевським РВ ДМІ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.18).

Наказом Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька від 06.09.2011 року №83-о позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу по контрольно-перевірочній роботі за нарахуванням та сплатою платежів, як таку, що пройшла за конкурсом та була зарахована до кадрового резерву на цю посаду. Цим же наказом ОСОБА_2 присвоєно 15 ранг державного службовця (а.с.6).

На підставі наказу від 06.09.2011 року №83-о зроблено запису у трудовій книжці ОСОБА_2, копія якої долучена до матеріалів справи, а оригінал оглянуто в судовому засіданні (а.с.9-10).

Наказом Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька від 16.04.2013 року №5-вн позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.04.2013 року по 08.02.2016 року (а.с.11).

09.02.2016 року ОСОБА_2 направила на імя керівника УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього заяви) нотаріально посвідчену заяву про звільнення з посади головного спеціаліста відділу контрольно-перевірочної роботи з 09 лютого 2016 року відповідно до статті 38 КЗпП України у звязку з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції та переїздом її та її сімї на нове місце проживання (а.с.16).

Вказана заява була надіслана на нову юридичну адресу УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька, яку відповідач змінив на виконання постанови КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р., а саме: 85302, м. Красноармійськ, вул. Свердлова, 154.

Заява отримана уповноваженою особою 17.02.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрих кодовий номер 733) (а.с.17а).

Листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 11.03.2016 року № 2470/07-1 позивача повідомлено, що керівний склад працівників управління відсутній, а оформлення трудових відносин працівників територіальних управлінь до функцій головного управління не входить. Тому позивачу запропоновано звернутись до суду з позовом про розірвання трудових відносин в односторонньому порядку(а.с.14-15).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Поняття внутрішньо переміщеної особи розкрито у статті 1Закону № 1706-VII, відповідно до частини першої якої внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Обєднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно з частиною другою цієї статті адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону № 1706-VIIфакт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації повинні були забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснювалося лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

У Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р., під номером 1пункту 1 значиться місто Донецьк.

На виконання вказаної постанови КМУ УПФУ у Ворошиловському районі м.Донецька змінило юридичну адресу на нову: 85302, м. Красноармійськ, вул. Свердлова, 154.

Як повідомило ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 11.03.2016 року № 2470/07-1, станом на березень 2016 року відсутній керівний склад УПФУ у Ворошиловському районі м.Донецька, а до функцій ГУ ПФУ в Донецькій області не входить оформлення трудових відносин працівників територіальних управлінь.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька, працюючи на посаді головного спеціаліста відділу контрольно-перевірочної роботи, їй було присвоєно 15 ранг державного службовця.

Робота в органах Пенсійного фонду України відноситься до державної служби.

На момент виникнення спірних правовідносин суспільні відносини, повязані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ).

Стаття 1 Закону №3723-ХІІ містила визначення державної служби в Україні, відповідно до якої це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Пунктом 2 частини першої статті 30 Закону №3723-ХІІ передбачалося, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі недотримання повязаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 161 цього Закону.

Згідно зі статтею 16 Закону №3723-ХІІ на державних службовців поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до статті 161 Закону №3723-ХІІ державні службовці зобовязані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII (далі Закон №1700-VII).

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII державні службовці належать до субєктів, на яких поширюється дія цього Закону

Частиною першою статті першої Закону №1700-VIIреальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів встановлені Розділом V Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до статті 25 Закону №1700-VII особам, зазначеним у пункті 1 частини 1 статті 3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; 2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Системний аналіз вказаних вимог Закону №3723-ХІІ та Закону №1700-VII свідчить, що державний службовець не має права займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Таким чином, перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з УПФУ у Ворошиловському районі м.Донецька, продовжувати які вона не може через те, що покинула своє місце проживання у м.Донецьку через проведення та території Донецької області антитерористичної операції, позбавляє її можливості подальшого працевлаштування.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Судом встановлено, що 08.02.2016 року закінчилася відпустка по догляду за дитиною, надана ОСОБА_2 наказом УФУ у Ворошиловському районі м. Донецька від 16.04.2013 року №5-вн.

Отже, 09.02.2016 року позивач повинна була приступити до роботи.

У звязку із неможливістю продовження роботи за попереднім місцем проживання, 09.02.2016 року ОСОБА_2 направила відповідачу рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього заяви) нотаріально посвідчену заяву про звільнення з посади головного спеціаліста відділу контрольно-перевірочної роботи з 09 лютого 2016 року відповідно до статті 38 КЗпП України у звязку з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції та переїздом її та її сімї на нове місце проживання.

Відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), яка регулює питання розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом встановлено, що нотаріально посвідчена письмова заява про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України подана позивачемБорзинець Ю.П. у відповідності до вимог абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII.

З листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 11.03.2016 року № 2470/07-1 встановлено, що керівний склад працівників Управління ПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька відсутній, а оформлення трудових відносин працівників територіальних управлінь до функцій головного управління не входить.

Вказане унеможливлює розірвання трудового договору, укладеного між сторонами, працедавцем УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити.

Виходячи з приписів абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII, трудовий договір, укладений 06.09.2011 року між ОСОБА_2 та відповідачем, підлягає розірванню на підставі ст.38 КЗпП України в судовому порядку.

В силу наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та з метою забезпечення захисту трудових прав позивача в повному обсязі, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами трудовий договір слід розірвати з дати набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551грн 21 к., сплаченого за квитанцією № 0.0.532762409.1 від 08квітня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити повністю.

З дати набрання законної сили судовим рішенням розірвати на підставі статті 38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений Управлінням Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька з ОСОБА_1 на підставі наказу від 06.09.2011 року №83-о.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 21 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.