Справа № 810/5338/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5338/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника відповідача - Вершиніна К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року,

У с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 липня 2015 року №714//154.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в ході проведення перевірки податковим органом не було взято до уваги тієї обставини, що отримана позивачем сума виручки без урахування податку на додану вартість не перевищує гранично допустиму суму, визначену пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, а тому позивач не зобов'язаний був подавати до податкового органу заяву про реєстрацію його платником ПДВ та визначати податкові зобов'язання з цього податку.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Колегією суддів установлено, що позивач є суб'єктом господарської діяльності, перебуває на загальній системі оподаткування і не зареєстрований платником податку на додану вартість, знаходячись на обліку в Білоцерківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Основними видами господарської діяльності позивача є оптова торгівля відходами та брухтом, роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

У період з 17 по 23 червня 2015 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за підсумками якої складено акт від 30 червня 2015 року №1026/17-2//75 та виявлено порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 187.1 статті 187 та пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України. Це порушення ґрунтується на тому, що в ході перевірки контролюючим суб'єктом, на основі даних первинних документів фінансово-господарської діяльності виявлено, що за період з 01 вересня 2012 року по 30 серпня 2013 року позивачем перевищено обсяг виручки від здійснення операцій з поставки товарів сукупно за останніх 12 календарних місяців (300 000,00 грн), граничний розмір якої встановлено пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, що є підставою для реєстрації позивача платником податку на додану вартість, подання податкових декларацій з цього податку та визначення відповідних податкових зобов'язань. Унаслідок чого, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року на загальну суму 64 692,00 грн та про порушення правил декларування (неподання податкових декларацій) за вказаний період.

За результатами вказаної перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 липня 2015 року №714//154, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на суму 83 585,48 грн, з них 64 692,36 грн - за основним платежем, 18 893,12 грн - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із цим рішення, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Статтею 183 цього Кодексу передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву (пункту 183.1).

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (пункту 183.2).

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (пункту 183.10).

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно положень пункту 46.1 статті 46, підпункту 49.18.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Статтею 203 цього Кодексу визначені порядок надання податкової декларації з податку на додану вартість та строки розрахунків з бюджетом.

Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до статті 120 цього Кодексу неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Отже, обов'язок щодо реєстрації платником податку на додану вартість і, відповідно, подання податкових декларацій з цього податку та визначення податкових зобов'язань виникає у суб'єкта господарювання у разі, якщо загальна сума від здійснення ним оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг, нарахована (сплачена) цьому суб'єкту протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Як убачається із матеріалів справи, за період, який підлягав податковій перевірці, позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами кінцевому споживачеві та металобрухтом (чорних металів).

Тютюнові вироби та алкогольні напої придбавались позивачем для реалізації кінцевим споживачам у інших господарюючих суб'єктів: ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна», ТОВ «Баядера Логістик», ПП «ТД Поляков», ТОВ «Атлантіс», які є платниками податку на додану вартість.

Первинними документами, які наявні в матеріалах справи, підтверджується, що у складі вартості тютюнових виробів та алкогольних напоїв позивачем було сплачено постачальникам податок на додану вартість.

Загальна сума отриманого позивачем доходу від реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв за період з вересня 2012 року по серпень 2013 року перевищувала 300 000,00 грн, і становила 313 556,70 грн.

Разом із тим, під час податкової перевірки відповідачем не враховано припису пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, відповідно до якого гранична сума - 300 000,00 грн, перевищення якої зобов'язує господарюючого суб'єкта зареєструватись платником податку на додану вартість, розраховується без урахування податку на додану вартість.

Якщо вирахувати із одержаного позивачем в період з вересня 2012 року по серпень 2013 року суму сплаченого ним при придбанні товару податку на додану вартість, загальна сума його доходу не перевищуватиме 300 000,00 грн.

Установлена обставина не заперечується й не спростована відповідачем.

Відтак, позивач не був зобов'язаний реєструватись платником податку на додану вартість, починаючи з вересня 2013 року, подавати податкові декларації з цього податку й визначати відповідні податкові зобов'язання.

Тому, грошові зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішеннями визначені позивачу неправомірно.

Також, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що при визначенні розміру податкових зобов'язань з податку на додану вартість відповідачем безпідставно враховано дохід позивача від здійснення реалізації металобрухту в період з травня по грудень 2014 року, адже в силу правил пункту 23 підрозділу ІІ розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України операції з постачання брухту чорних і кольорових металів в цей період звільнялись від оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, обставини, виявлені під час податкової перевірки, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи, а висновки контролюючого органу суперечать чинному податковому законодавству.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність спірного рішення та наявністю підстав для його скасування.

Доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про помилкове застосування місцевим судом норм матеріального права чи про порушення процесуальних норм, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін на підставі пункту 1 статті 198 та статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як убачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки станом на момент вирішення справи доказів відповідної сплати судового збору апелянтом суду не надано, відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, яка становить 1379,16 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (і.к. 39468482, адреса: 09117, Київська область, м. Біла Церква, б-р. 50-річчя Перемоги, 12) до Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1379 (одна тисяча триста сімдесят дев'ять) гривень, 16 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 20 травня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.