Справа № 2-а-319/11/1522
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 р. Справа № 2-а-319/11/1522

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря: Богданова С. Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови виплатити йому інваліду 2-ї групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, перерахувати пенсію по інвалідності з 01 січня 2007 року з урахуванням права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно до законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим; зобов'язати відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, як інваліду 2-ї групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, з 01 січня 2007 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим; зобов'язати відповідача при розрахунку пенсії по інвалідності, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України та зобов'язати утриматися від порушення права ОСОБА_1, як інваліда інваліду 2-ї групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, на отримання пенсії по інвалідності, але не нижче восьми мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою суду від 16 грудня 2010 року позовні вимоги за період з 01 січня 2007 по 01 січня 2010 рік залишені без розгляду, як такі, що подані із пропуском строку.

Справа судом розглянута у порядку скороченого провадження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та про зобов'язання утриматися від вчинення певних дій - задоволено частково;

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови ОСОБА_1, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС 1-ої категорії, у перерахунку пенсії по інвалідності за період з 02.01.2010 року з урахуванням права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно закону України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим;

зобов'язано Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, як інваліду ІІ групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС 1-ої категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, з 02.01.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є інвалідом 2-ої групи, пенсіонером Збройних Сил України та постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС 1-ої категорії.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач має право на нарахування та виплату основної пенсії як інваліду другої групи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» так як має статус постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесений до потерпілих І категорії, є інвалідом ІІ групи, що підтверджено відповідними посвідченнями.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно частини четвертої статті 54 зазначеного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - вісім мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 цього Закону визначено, що особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанова КМУ, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо застосування ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Разом з тим, положення статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими позивач має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, не містять обмежень щодо строку, протягом якого пенсіонер має право на їх виплату.

Отже, законом не встановлюється а ні строковість, а ні обмеження у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Враховуючи викладене, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про право позивача на отримання пенсійних виплат - додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах, встановлених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначивши, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки додаткова пенсія позивача має визначатися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись із урахуванням нового розміру мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Отже судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 183-2, 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Л.П. Шеметенко