Справа № 815/2747/15
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Київ К/800/46968/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання прийняти рішення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної Міграційної служби України, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення ДМС України від 3 квітня 2015р. за № 285-15, яким позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_4 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року залишено без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року.

Позивач ОСОБА_4 не погодився з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4, є громадянином Афганістану, уродженець м. Кабул, останні роки проживав у провінції Хост, за національністю - пуштун, за віросповіданням - мусульманин-суніт.

14.12.2005р. позивач покинув країну походження авіарейсом Кабул (Афганістан) - Баку (Азербайджан) - Київ (Україна). Державний кордон України перетинав легально на підставі національного паспорту та одноразової приватної візи.

15.12.2005р. прибув до м. Одеси з Києва рейсовим автобусом.

По прибутті в Одесу, позивач одразу почав працювати на промринку « 7 кілометр» реалізатором, де працює й на теперішній час.

Причиною виїзду до України та звернення за захистом до ГУ ДМС України в Одеській області стало побоювання за власне життя, через переслідування з боку представників терористичного угрупування «Талібан».

У 2006р. позивач при звернені до органів міграційної служби, отримав відмову в наданні статусу біженця. Позивач оскаржував зазначене рішення в судовому порядку, проте постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2011р. у справі №8087/10/1570, яка набрала законної сили у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

11.04.2014р. позивач повторно звернувся за захистом до управління через набрання чинності нової редакції Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

03.04.2015р. відповідач своїм рішенням за №285-15 відмовив позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з таким рішенням 03.04.2015р., позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувані рішення є обґрунтованими і законними, оскільки, в даному випадку, відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З таким висновком суду попередніх інстанції погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Відповідно до положень частини шостої статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон №3671-VI) рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Судами попередніх інстанцій не встановлено жодної обставини, яка б давала підстави до визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зокрема те, що він за місцем громадянської належності може стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

На підставі встановлених по справі обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки у позивача відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав, передбачених пунктами 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи з наведеного, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позову, так як рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень є законними, вчиненими у відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак

В.В. Швець