Справа № 823/367/16
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року справа № 823/367/16

15 год. 55 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Сосюрі Ф.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача Дубиновської Ю.О. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління Держпраці у Черкаській області про скасування припису,

встановив:

13.04.2016 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) з позовною заявою до управління Держпраці у Черкаській області (далі-відповідач) у якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.52), просить визнати прортиправним та скасувати припис № 23-01-64/044-034 від 31.03.2016 винесений головним державним інспектором з питань праці відділу додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 управління Держпраці у Черкаській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в березні 2016 року головним державним інспектором з питань праці відділу додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 управління Держпраці у Черкаській області здійснено позапланову перевірку позивача. Результати перевірки оформлено актом № 23-01-64/044 на підставі якого прийнято припис від 31.03.2016 №23-01-64/044-034, згідно якого позивача зобов'язано забезпечити виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів та у строк до 30.04.2016 письмово проінформувати про виконання вимог припису управління Держпраці у Черкаській області.

Позивач зазначив, що у вересні 2015 року відбувся добір кадрів, до складу яких увійшов 1 інвалід. З урахуванням всіх кадрових змін, загальна чисельність працюючих осіб у позивача станом на кінець вересня 2015 року становила 14 осіб. Відповідно до ч. 1 cт. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (фіксований норматив). Таким чином, позивач ввів штатну одиницю для забезпечення зайнятості інваліда і відповідно працевлаштував одного інваліда - ОСОБА_5.

Враховуючи зазначене, позивач виконав вказаний норматив, створив робоче місце для інваліда і ввів його в дію шляхом працевлаштування інваліда за основним місцем роботи.

Також, позивач вказував на те, що саму перевірку проведено з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема ч. 1 ст. 6, п. 5 ст. 7, пп. 3, 6 ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, 11.05.2016 подав до суду заперечення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши, що до набуття чинності постановою КМУ про затвердження порядку проведення заходів контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, відповідно до вимог ст. 259 КЗпП України, проведення планових та позапланових перевірок здійснюється у відповідності з вимогами Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (далі - Порядок № 390), яким затверджено форму акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та припису.

За результатами перевірки встановлено, що на підставі наказу від 03.09.2015 № 13-к та укладеного безстрокового трудового договору від 04.09.2015 позивачем прийнято на роботу сторожа ОСОБА_6, якому встановлено безтерміново III групу інвалідності.

Відповідно до довідки - розрахунку середньооблікової чисельності працівників та табелів обліку використання робочого часу за 2015 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 9 осіб.

Відповідач зазначив, що згідно пп. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 № 42, дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Враховуючи положення підпункту 3.2.1 Інструкції зі статистики кількості штатних працівників, затвердженої наказом державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за 2015 рік у Позивача, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 0,33, чим не забезпечено виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідачем вказано, що з огляду виявлені під час перевірки порушення, головним державним інспектором з питань праці ОСОБА_4 внесено припис від 31.03.2016 № 23-01-64/044-034 з вимогою забезпечити дотримання вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець (далі - ФОП ОСОБА_3) 27.07.1994, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 (а.с.10).

Судом встановлено, що на підставі наказу управління Держпраці у Черкаській області від 17.03.2016 № 58-Н головному державному інспектору з питань праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_4 видано направлення від 17.03.2016 № 309 на проведення позапланової перевірки додержання законодавства з питань праці ФОП ОСОБА_7

За результатами перевірки встановлено, що протягом січня - серпня 2015 року у Позивача працювало 7 осіб. У вересні 2015 року додатково працевлаштовані 7 осіб, що підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу до ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області та наказами про прийняття на роботу.

Перевіркою встановлено недотримання вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Враховуючи виявлені під час перевірки порушення, головним державним інспектором з питань праці ОСОБА_4 внесено припис від 31.03.2016 № 23-01-64/044-034 з вимогою забезпечити дотримання вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Термін виконання зазначено припису -постійно.

Законом, що визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875)

Відповідно до ст. 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

У межах зазначених нормативів здійснюється також працевлаштування інвалідів унаслідок психічного розладу відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, може бути зараховано забезпечення роботою інвалідів на підприємствах, в організаціях громадських організацій інвалідів шляхом створення господарських об'єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань. Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Судом встановлено, що згідно табелів обліку використання робочого часу у період з січня по вересень 2015 року у ФОП ОСОБА_7 працювало лише 7 штатних працівників (а.с.29-36).

У вересні 2015 року відбувся добір кадрів у ФОП ОСОБА_7, шляхом введення додаткових штатних одиниць, в тому числі штатної одиниці для забезпечення зайнятості інваліда.

З урахуванням всіх кадрових змін, загальна чисельність працюючих осіб у ФОП ОСОБА_7 станом на кінець вересня місяця 2015 року вже становила 14 осіб (а.с.27-28). Така чисельність штатних працівників зобов'язує роботодавця виконати норматив встановлений ч. 1 cт. 19 Закону № 875: якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (фіксований норматив).

Судом досліджено, що між позивачем та ОСОБА_5 укладено безстроковий трудовий договір від 04.09.2015, як за основним місцем роботи з неповним робочим тижнем (а.с.19) та прийнято на роботу на підставі наказу від 03.09.2015 № 13 (а.с.18).

Інвалідність ОСОБА_5 підтверджується довідками МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 03.05.1990 № 044559, від 29.03.2011 серії 10 AAA № 025858; випискою із акту огляду про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги МСЕК від 29.03.2011 серії 10 AAA № 025858; довідкою до акту огляду МСЕК від 29.03.2011 серії 10 AAA № 356578 (а.с.20-21), згідно яких ОСОБА_5 встановлено III групу інвалідності.

03.09.2015 позивачем було направлено повідомлення до ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області про прийняття працівника на роботу (а.с.37).

На виконання вимог Закону № 875 позивачем було подано до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіти про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік (а.с.38).

Зазначені звіти складено відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики від 10.02.2007 № 42 «Про затвердження форми звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» (далі - Інструкція).

Пунктами 3.1.-3.3. Інструкції визначено порядок відображення показнику кількості працівників у числових одиницях, зокрема, у рядку 02 відображається середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Показник рядку 02 Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів відображає виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів встановленого ст. 19 Закону № 875 і визначається: відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату України від 28.09.2005 № 286 для роботодавців у яких працює більше 25 осіб; для роботодавців в яких працює від 8 до 25 осіб визначається як показник 1, що дорівнює 1 особі - фактично працюючому інваліду.

З огляду на фактично встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що позивачем у повній мірі виконано вимоги ст. 19 Закону № 875.

Окрім того, судом встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкас від 25.04.2016 у справі № 711/3400/16-п ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 188-1 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрито у зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений № 875, у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті., тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП України. Зазначена постанова набрала законної сили 06.05.2016.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки Придніпровським районним судом м. Черкас встановлено факт виконання ФОП ОСОБА_3 нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ст. 19 Закону № 875, то оскаржуваний припис підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір, суд враховує, що у силу вимог ч. 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст. 8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України означає обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Зважаючи на обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, докази щодо їх підтвердження, керуючись актами законодавства щодо цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заперечуючи проти позову за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачами не доведено правомірність прийняття оскаржуваного припису № 23-01-64/044-034 від 31.03.2016.

З огляду на викладене, на підставі наявних у справі доказів, дослідивши обставини адміністративної справи, застосувавши норми законодавства, враховуючи доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно із ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати (1378 грн. * 40% = 551 грн. 20 коп.) у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як встановлено судом, представник позивача не надавала правової допомоги під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями в межах розгляду адміністративної справи №823/367/16 або під час ознайомлення з матеріалами цієї справи в суді. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надавала правову допомогу в судових засіданнях 27.04.2016 - 7 хв., 12.05.2016 - 1 год. 12 хв., 15.05.2016 - 1 год. 11 хв., що разом становить 2 год. 30 хв.

Таким чином, розмір компенсації позивачу витрат на правову в адміністративній справі №823/367/16 становить 1378 грн. (2 год. 30 хв. * 551 грн. 20 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис управління держпраці у Черкаській області № 23-01-64/044-034 від 31.03.2016.

Стягнути з управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код 39881228) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 18000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати на загальну суму 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн., з яких витрати із сплати судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 25.05.2016.