Справа № 229/614/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гонтар А.Л.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

. ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року справа №229/614/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєва І.А., Жаботинська С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 р. у справі № 229/614/16-а (головуючий І інстанції Гонтар А.Л.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області, в якому просила, визнати незаконною відмову УПФУ в м. Дружківці Донецької області в проведені перерахунку пенсії; зобов'язати УПФУ в м. Дружківці Донецької області здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII), з 01.11.2015 року; зобов'язати УПФУ в м. Дружківці Донецької області здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 23 квітня 2012 р. № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» (далі - Постанова № 327), збільшивши розмір пенсії на 100 гривень, з 01.11.2015 року; зобов'язати УПФУ в м. Дружківці Донецької області здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог пункту 3 Постанови № 327, підвищивши її на 20 відсотків прожиткового мінімуму, з 01.11.2015 року; зобов'язати УПФУ в м. Дружківці Донецької області здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів від 28 грудня 2011 р. № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (далі - Постанова № 1381), збільшивши пенсію на 42 відсотки прожиткового мінімуму, з 01.11.2015 року; зобов'язати УПФУ в м. Дружківці Донецької області здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) на 9 % від мінімального розміру пенсії за віком, з 01.11.2015 року (а.с.1-4).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк до 21 березня 2016 року для надання належно оформлених копій документів долучених в якості доказів до позову або оригіналів цих документів та квитанції про сплату судового збору (а.с.6-7).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв'язку з не усуненням недоліків (а.с.12-13)

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просив ухвалу скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач при поданні позовної заяви просив звільнити його від сплати судового збору. Крім того, на думку позивача, він звільняється від сплати судового збору, оскільки відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.03.2004 року на нього розповсюджуються пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), як на дружину померлого учасника війни, та відповідно до посвідчення від 13 березня 2009 року, пільги відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17 квітня 1991 року № 962-XII (далі - Закон № 962-XII).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з порушенням статті 106 КАС України, а саме ухвала обґрунтована тим, що позивачем до позову надані в якості письмових доказів по справі ксерокопії документів, які частково неможливо прочитати, розміщені по декілька документів на одному аркуші, що позбавляє суд можливості розібратися із документами. Крім того, не додано квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року (далі - Закон № 3674-VI).

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень. Суб'єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов'язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів. До позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Приймаючи рішення про залишення без руху позовної заяви з підстав несплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що справа не пов'язана із розглядом спорів зазначених в пункту 4 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI, та позивач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року (далі - Закон № 3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції на час звернення з позовною заявою), ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 грн. 20 коп.)

Стаття 5 Закону № 3674-VI визначає перелік осіб звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відносини щодо звільнення від сплати судового збору врегульовуються іншими законами України, а не тільки статтею 5 Закону № 3674-VI, оскільки вказана стаття не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Така правова позиція також відповідає Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Згідно пункту 4 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів, пов'язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов'язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи звільняються від сплати судового збору.

Згідно статті 22 Закону № 3551-XII, рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду.

Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань.

Колегія суддів зазначає, що особи визначені у частині другій статті 22 Закону № 3551-XII, звільняються від сплати судового збору, за умови, коли спір виник з відносин, що врегульовані цим Законом.

Зазначена правова позиція відповідає висновку Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 23 січня 2014 року по справі № 2608/14076/12 (2а/2608/921/12) та від 13 серпня 2014 року по справі №2а-2703/1071/12.

Відповідно до матеріалів справи та приписів статті 10 Закону № 3674-VI, позивач, як особа на яку поширюється чинність цього Закону, має право на пільги передбачені Законом № 3674-VI. Крім того, позивач, як член сімї реабілітованого має право на пільги і компенсації встановлені Законом № 962-XII.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви та письмової відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області, позивач оскаржує дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, оскільки вважає, що вона, як особа, яка має право на пільги передбачені Законом № 3674-VI та Законом № 962-XII, не отримує передбачені чинним законодавством надбавки та доплати до пенсії, або отримує в значно меншому розмірі ніж це передбачено чинним законодавством. Тобто, у даному випадку спір виник з відносин, що врегульовані Законом № 3674-VI та Законом № 962-XII, що з огляду на вимоги Закону № 3674-VI є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

Крім того, позивачем у позовній заяві було заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору, яке судом першої інстанції не було розглянуто.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не звільнений від сплати судового збору.

Стосовно висновку суду першої інстанції, що позивачем до позову надані в якості письмових доказів по справі ксерокопії документів, які частково неможливо прочитати, розміщені по декілька документів на одному аркуші, що позбавляє суд можливості розібратися із документами, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем до позовної заяви було надано всі копії документів, які на його думку необхідні для обґрунтування позовних вимог.

За вимогами Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. У позовній заяві зазначається перелік документів та інших матеріалів, що додаються, це документи, які підтверджують обставини, які є підставою позову; рішення, яке оскаржується; документи, які повинні додаватися відповідно до частини 3 статті 106 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять такої підстави для залишення без руху позовної заяви, як неможливість розібратися суду із документами. Крім того, наявні в матеріалах копії документів не підтверджують посилання суду першої інстанції щодо неможливості ознайомитись з долученими документами.

Також, відповідно до частини 2 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно частини 5 та 6 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, суд першої інстанції не був позбавлений можливості з власної ініціативи збібрати докази, а в разі не надання доказів вирішити справу на основі наявних.

Згідно статті 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З огляду на вказану обставину та норми Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що неможливість суду ознайомитись з деякими доданими до позовної заяви документами не є підставою для позбавлення особи права на судовий захист, суд повинен був запропонувати надати докази та сприяти позивачу в отриманні необхідних документів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо повернення позовної заяви, внаслідок чого ухвала суду підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 199, 202, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 р. у справі № 229/614/16-а задовольнити.

Скасувати ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 р. у справі № 229/614/16-а.

Матеріали адміністративної справи № 229/614/16-а направити до Дружківського міського суду Донецької області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Е.Г. Казначеєв

Судді І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська