Справа № 2-а/1970/1257/11
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/1257/11

13 листопада 2013 року

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі

головуючої судді Мірінович У.А.

при секретарі судового засідання Колісник Н.В.

за участі:

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_5 Транспорт Сервіс" до ОСОБА_1 митниці Міністерства доходів та зборів України про визнання незаконним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Транспорт Сервіс» звернулося у ОСОБА_1 окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 митниці про скасування податкових повідомлень рішень форми „Р від 24.02.2011 року за №№ 5, 6 якими визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на митну територію України на суму 27837,03грн. та за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України на суму 1595,15 грн.

До початку розгляду справи по суті, представником відповідача заявлено усно та подано письмове клопотання від 13.09.2013 року в якому просить в порядку процесуального правонаступництва, замінити відповідача ОСОБА_1 митницю на ОСОБА_1 митницю Міндоходів, у звязку із утворенням відповідно до постанови КМУ від 20.03.2013 року № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» ОСОБА_1 митниці Міндоходів.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, суду пояснили, що відповідачем було проведено перевірку стану дотримання товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Транспорт Сервіс» законодавства України з питань митної справи. За результатами перевірки складено акт від 26.01.2011 року № 0001/1/403000000/НОМЕР_1, на підставі якого відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 24 лютого 2011 року № 5, у якому визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 27837,03 грн., з них 22269,62 грн. за основним платежем та 5567,41 грн. за штрафними санкціями, та податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 24 лютого 2011 року № 6, у якому визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 1595,19 грн., з них 1276,15 грн. за основним платежем та 319,04 грн. за штрафними санкціями. Прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення форми «Р» від 24.02.2011року за №№ 5, 6 вважають протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

За результатами вищевказаної перевірки встановлено, що при застосуванні вибраного методу визначення митної вартості (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються) до ціни товару (фактурної вартості), не були включені повністю витрати на транспортування товарів до місця їх ввезення на митну територію України, які були фактично понесені при перевезенні вантажів, які загально висвітлені у додатку № 3 до ОСОБА_5 перевірки, чим було порушено п. 5 ч. 2 ст. 267 МК України від 11.07.2002 року № 92 IV.

Однак, представники позивача не погоджуються із такими висновками, оскільки при розрахунку митної вартості оцінюваних товарів ТОВ «ОСОБА_5 Траснпорт Сервіс» бралося до уваги лише ті витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, які стосувалися лише транспортування оціночних товарів за одним кругорейсом автопоїзда (добові, витрати пального, не пов'язані з транспортуванням оцінюваного товару до місця ввезення на митну територію України, витрати на відвідування туалетної кімнати, душу, харчування, проїзду громадським транспортом закордоном і в Україні, відвідання перукарні та інше), а вартість всіх інших витрат за час перебування водія і транспортного засобу закордоном і на території України у період відрядження, але не пов'язаних з транспортуванням вказаних оцінюваних товарів на митну територію України, до митної вартості не включені, оскільки не відносяться до таких.

Щодо оцінки позиції відповідача з приводу донарахування сум митної вартості, то суду пояснили, що відповідно до ст. 267 МК України від 11.07.2002 року № 92 IV, чинного на день виникнення спірних правовідносин, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Крім того, звернули увагу суду на те, що в матеріалах справи є Додаток № 2 до акту «Відомості щодо фактичного розміру витрат...» в якому відображені дані із 72 звітів водіїв. В усіх 72 випадках перелічених у вказаному Додатку калькуляція витрат проводилася в один і той же спосіб: до фактурної вартості товару додавалися усі витрати на транспортування вантажу з місця придбання до митного кордону України.

Однак, не зважаючи на це, митницею в акті відображено порушення лише по 31 епізоду, до інших 41 будь-які зауваження відсутні. Таким чином, ОСОБА_1 митниця застосовує подвійні стандарти у підходах до розрахунку митної вартості, оскільки одних випадках вона включає до складу витрат, витрати здійснені на транспортування товару, як це і передбачено законом, тобто наступні за операцією купівлі-продажу витрати, а в іншому випадку - усі витрати здійснені за межами митного кордону України.

За таких обставин, оскільки загальна кількість витрат зазначена у документах при декларуванні витрат на відрядження закордон і в Україні, в тому числі і витрат на транспортування оціночних товарів на митну територію України, врахована при декларуванні витрат і відповідно сплачені всі мита та податки, то представники позивача вважають, що вказані у акті обставини є безпідставними і помилковими та такими, що розраховані та викладені з порушенням норм чинного законодавства, а саме вимог ст. 267 Митного кодексу України та Порядку координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів), а тому вищевказані податкові повідомлення рішення форми «Р» підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що оскаржені дії відповідача щодо прийняття на підставі акту перевірки від 26.01.2011 року № 0001/1/403000000/НОМЕР_1 податкових повідомлень рішень форми «Р» від 24.02.2011 року за №№ 5, 6 якими визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на митну територію України на суму 27837,03 грн. та за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України на суму 1595,15 грн. здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, та посилаючись на пояснення викладені у письмових запереченнях, просив у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 69 Митного кодексу України передбачено, що незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Згідно із ст. 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 МК України встановлено, що відомості про митну вартість товарів, які перемішуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), ведення митної статистики, а також, у відповідних випадках, для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

Порядком здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 р. № 339 (із змінами та доповненнями), (далі - Порядок) встановлено процедуру здійснення митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як під час проведення так і після закінчення операцій їх митного контролю, митного оформлення та пропуску через митний кордон України, а також донарахування обов'язкових платежів.

Як передбачено підпунктом першим пункту 3 Порядку, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів після закінчення операцій їх митного контролю митними органами України здійснюється у разі виникнення обґрунтованого сумніву стосовно достовірності відомостей, що містяться в документах, поданих митному органу для проведення митного контролю.

Такий контроль, як передбачено зазначеним Порядком може здійснюватися митним органом шляхом проведення документальної перевірки.

Судом встановлено, що працівниками ОСОБА_1 митниці з 07 грудня 2010 року по 26 січня 2011 року відповідно до Плану графіку проведення документальних перевірок субєктів підприємницької діяльності на ІV квартал 2010 року, згідно наказів від 29.11.2010 року № 458 (із змінами, внесеними наказом ОСОБА_1 митниці від 06.12.2010 року № 466), від 30.12.2010 року № 58, від 12.01.2011 року № 28 та на підставі посвідчень на право проведення перевірки від 07.12.2010 року №№ 31, 32, від 12.01.2011 № 4 проведено планову документальну перевірку стану дотримання товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Транспорт Сервіс» вимог законодавства України з питань митної справи за період роботи з 01 лютого 2008 року по 31 жовтня 2010 року. Перевірка проводилась з відома керівника ТОВ «ОСОБА_5 Транспорт Сервіс» ОСОБА_5

За результатами перевірки складено акт від 26.01.2011 року № 0001/1/403000000/НОМЕР_1, у якому встановлено, що позивач, у період, що перевірявся, здійснював імпорт вантажних автомобілів, сідлових тягачів, причепів та напівпричепів, механізму несамохідного для горизонтального керованого проколу ґрунту, комбайна зернозбирального у комплекті з жаткою, алкілбензолсульфанатної кислоти з Нідерландів, Німеччини, Бельгії, Франції, Росії, Болгарії, Польщі, Чехії.

У ВМД, наведених у додатку № 2 до акту, митна вартість товарів, які надходили в митному режимі «імпорт» на умовах ЕХW та FСА, визначалась за ціною договору, тобто у спосіб передбачений статтею 267 Митного кодексу України.

Транспортні витрати заявлялися митному органу у деклараціях митної вартості форми ДМВ-1 (далі - ДМВ-1), які подавалися до митного оформлення разом із відповідними ВМД згідно Порядку заповнення декларації митної вартості, затвердженого наказом Державної митної служби України від 2 рудня 2003 року № 828, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 рудня 2003 р. за № 1192/8513, та враховувались при визначенні митної вартості товарів.

Однак, при проведенні перевірки митницею було виявлено, що фактичні дані про витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України (транспортні витрати), не відповідають даним, що декларувались ТОВ "ОСОБА_5 Транспорт Сервіс" при митному оформлені товарів.

На підставі наданих до перевірки звітів водіїв, пробігу автомобіля та нормативів витрат пального, з врахуванням вартості полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи авто страхування «Зелена карта», митницею визначено фактичні транспортні витрати, які повинні додаватись до фактурної вартості товарів при визначенні їх митної вартості.

При цьому, фактичні транспортні витрати визначались з врахуванням собівартості перевезень, яка включає в себе витрати фактично понесені об'єктом контролю (паливо та паливно-мастильні матеріали, відряджувальні витрати, технічне обслуговування, ремонт, шини, страхування та дозволи, паркування, проїзд платними дорогами тощо), тобто виражені в грошовій формі витрати підприємства, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезення вантажів.

Зазначене призвело до порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 267 МК України, через те, що при застосуванні вибраного методу визначення митної вартості (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються) до ціни товару (фактурної вартості), не були включені повністю витрати на транспортування товарів до місця їх ввезення на митну територію України, які були фактично понесені при перевезенні вантажів.

Тобто, митна вартість товарів, яка заявлялася при митному оформленні була заниженою.

На підставі акта перевірки ОСОБА_1 митницею винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 24 лютого 2011 року № 5, у якому визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 27837,03 грн., з них 22269,62 грн. за основним платежем та 5567,41 грн. за штрафними санкціями, та податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 24 лютого 2011 року № 6, у якому визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 1595,19 грн., з них 1276,15 грн. за основним платежем та 319,04 грн. за штрафними санкціями.

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся із скаргою від 30.03.2011 року до Державної митної служби України. Однак із порушенням законодавчо встановленого 10 денного терміну звернення до контролюючого органу вищого рівня про перегляд рішення ОСОБА_1 митниці, Держмитслужба України повернула скаргу ТОВ «ОСОБА_5 Транспорт Сервіс» на податкові повідомлення рішення від 24.02.2011 року №№ 5,6 без розгляду.

Не погоджуючись із оскарженими податковими повідомленнями рішеннями форми «Р» позивач звернувся з позовом у суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слідує з ОСОБА_5, в ході перевірки встановлено, що при митному оформленні окремих товарів позивачем не включались в повному обсязі до їх задекларованої митної вартості витрати, понесені у зв'язку з транспортуванням товару до митного кордону України. В той же час, в ОСОБА_5 містяться посилання на досліджені в ході перевірки звіти водіїв які надані та підписані позивачем, які містять відомості в тому числі щодо пробігу автомобіля та нормативів витрат пального, добових витрат за межами у країни, витрати по оплаті стоянки та ремонту транспортних засобів, та щодо вартості полісів обов'язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи авто страхування "Зелена карта". У таких документах вартість відповідних послуг значно перевищує задекларовану позивачем.

На підставі висновків акта перевірки, Митницею винесені повідомлення-рішення форми «Р» від 24 лютого 2011 року № 5, у якому визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 27837,03 грн., з них 22269,62 грн. за основним платежем та 5567,41 грн. за штрафними санкціями, та податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 24 лютого 2011 року № 6, у якому визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 1595,19 грн., з них 1276,15 грн. за основним платежем та 319,04 грн. за штрафними санкціями.

Відмовлячи у задовлені позову, суд виходить з того, що, митна вартість товарів, які ввозились позивачем, не була належним чином підтверджена, в той час коли матеріали перевірки свідчать про більший розмір транспортних витрат, не включених до задекларованої митної вартості, що на думку суду свідчить про правомірність донарахування митницею сум ПДВ, мита та штрафів.

Порядок декларування митної вартості товарів при їх ввезенні в Україну регулюється статтями 259 - 273 Митного кодексу України (МК України) та постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження" від 20 грудня 2006 року N 1766 (Порядок N 1766).

Відповідно до частин першої та другої статті 258 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини третьої статті 267 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до пункту 8 Порядку N 1766 для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до Митного кодексу України включаються до ціни товару, декларант зобов'язаний подати договір (контракт) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також: або рахунок-фактуру від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; або банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; або довідку підприємства-перевізника, що здійснило перевезення, яка містить реквізити товаротранспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиційних послуг та підписи керівника і головного бухгалтера такого підприємства; або калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що у перевіряємому Митницею періоді позивачем на підтвердження задекларованої вартості транспортних послуг подавались лише довідки, складені самим позивачем.

З огляду на те, що перевіркою встановлена невідповідність задекларованої вартості перевезень тій, яка міститься у первинних бухгалтерських документах, в тому числі у звітах водіїв, у відомостях щодо пробігу автомобіля та нормативів витрат пального, та щодо витрат по оплаті полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи авто страхування "Зелена карта" (а.с. 34-70), обґрунтованим є сумнів Митниці щодо правильності кінцевого нарахування позивачем митних платежів.

Відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 41 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом перевірки системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, які відповідно до законів справляються при переміщенні товарів через митний кордон України.

Частиною першою статті 69 Митного кодексу України передбачено, що незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Згідно з частиною першою статті 265 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 ПК України (чинного на час винесення оскаржуваних повідомлень - рішень) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошового зобов'язання, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

При цьому, пунктом 123.1 ст.123 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2., 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 ПК України, то зазначене тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% суми нарахованого податкового зобов'язання.

З викладеного вбачається, що Митниця є контролюючим органом, повноважним проводити документальні перевірки щодо дотримання митного законодавства, та у випадку виявлення заниження сум податкових зобов'язань - вправі їх донарахувати із застосуванням штрафних санкцій.

Відповідно, на підставі пунктів 54.3.2, 54.3.6. та 54.4. статті 54 ПК України митницею визначено суми податкових зобов'язань з ввізного мита в сумі 1276,15грн. (податкове повідомлення від 24.02.11 №6) та податку на додану вартість в сумі 22269,62грн. (податкове повідомлення від 24.02.11 №5) для ТОВ "ОСОБА_5 Транспорт Сервіс" за ВМД, по яких перевіркою встановлено заниження митної вартості товарів. При цьому, на вищезазначені суми податкових зобов'язань митницею були також нараховані штрафні санкції (штрафи) з ввізного мита в сумі 319,04грн. та податку на додану вартість в сумі 5567,41грн.

З огляду на те, що за результатами перевірки встановлена невідповідність задекларованого позивачем розміру транспортних витрат та відомостей бухгалтерських документів, Митницею правильно донараховано суми податку на додану вартість, ввізного мита та обґрунтовано застосовано штрафні санкції.

При цьому, Митницею обґрунтовано не взяті до уваги доводи позивача про те, що з сум, які значаться у звітах, не слід включати до ціни яка була фактично сплачена інші витрати, а саме: зняття і установка колес, плата за дорогу, стоянка, добові за кордоном, витрати за проїзд по мосту, митний збір та інші витрати.

Так, згідно із пунктом 5. ч.2 ст. 267 МК України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місяця ввезення на митну територію України. А відповідно до п.6. ч.2 даної статті і витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Частиною 3 сь. 260 МК України визначено, що для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості.

Також, під час проведення перевірок у частині перевірки достовірності задекларованих витрат на транспортування товарів митниці керуються також Методикою проведення виїзних документальних перевірок стану дотримання суб'єктів зовнішньоекономічного діяльності законодавства України з питань митної справи у частині перевірки задекларованих витрат на транспортування імпортованих товарів (лист ДМСУ від 17.08.2007 №1-12/1320-ЕП).

ОСОБА_6 розроблена із врахування положень Порядку декларування митної вартості товарів, які перемірюються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою КМУ від 20.12.2006р. №1766, Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, та інших нормативних документів.

Згідно із положення вказаної ОСОБА_6 визначено, що відповідно до абз. 5 п.8 вищевказаного Порядку декларування митної вартості, затвердженого поставною КМУ від 20.12.2006р. №1766, чинного на день виникнення спірних правовідносин, якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного автотранспортного засобу імпортера для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до МК України включаться до ціни товару, до митного оформлення подається калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Собівартість перевезень (робіт, послуг) - виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також з виконання робіт і послуг, що забезпечують перевезення (наказ Мінтранспорту України від 05.02.2001 №65).

Калькулювання собівартості перевезення - визначення розміру витрат у грошовій формі на перевезення (доставку) товарів по окремих видах витрат.

Відповідно, підчас здіснення перевірки вартості транспортування товару з використання власного автотранспортного засобу об'єкта контролю митним органом перевіряється повнота та відповідність задекларованих витрат на транспортування (калькуляція транспортних витрат) з даними для перевезення, які містяться у бухгалтерському та податковому обліку об'єкту контролю (регістри бухгалтерського обліку, первинні бухгалтерські документи, банківські документи тощо).

При перевірці калькуляцій транспортних витрат перевіряється відповідність витрат, зазначених у калькуляції, з витратами фактично понесеними об'єктом контролю (паливо та паливно - мастильні матеріали, відряджувавальні витрати, технічне обслуговування, ремонт, ціни, страхування та дозволи, паркування, проїзд платними дорогами тощо ).

Також, пунктом ІV методики передбачено, що у випадку здійснення ввезення на митну територію України транспортним засобом, який для виконання замовлення - здійснення доставки товару, виїхав до пункту призначення порожнім (тобто не виконував перевезення експортних вантажів), витрати понесені перевізником поза межами митного кордону України на подачу транспортного засобу до місця завантаження, враховуються при декларуванні митної вартості та підлягають перевірці у частині достовірності та повноти декларування.

Щодо розподілу витрат на транспортування пропорційно вазі, то у пунктом VІІ ОСОБА_6 передбачено, що при перевірці достовірності задекларованої вартості доставки механічного транспортного засобу як товару, якщо він перетинає митний кордон України своїм ходом, то враховується наступне. Якщо договір про транспортування супутнього вантажу було укладено ще на території України, витрати на транспортування розподіляються пропорційно вазі напівпричепу та супутнього вантажу.

Слід відмітити, що згідно Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, що затверджені наказом Міністерства транспорту України N 65 від 05.02.2001 також зокрема визначено, що витрати, пов'язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг) це: оплата послуг транспортно-експедиційних, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду), вартість яких включається до вартості перевезень (робіт, послуг); витрати на виготовлення розкладів руху пасажирських транспортних засобів, проїзних квитків, інструкцій, правил та іншої службової документації; витрати на декларування транспортних засобів і вантажів, оформлення провізних документів, іноземних паспортів, віз та інших дозволів пов'язаних із здійсненням закордонних перевезень; витрати за користування системами бронювання та резервування перевезень; витрати на обладнання міських ліній та ліній міжміських пасажирських та вантажних перевезень світловими табло, таблицями розкладу руху і вартості перевезень, іншими спеціальними знаками; витрати за користування автомобільними дорогами, поромами, автомобільними стоянками; витрати на обслуговування пасажирів, в тому числі санітарно-гігієнічні засоби, посуд, харчування, якщо вони включені в ціну квитка; До змінних витрат належать витрати, абсолютна величина яких змінюється (збільшується або зменшується) разом із зміною обсягів перевезень (робіт, послуг). Зокрема, витрати на пально-мастильні матеріали електроенергію, запасні частини і комплектуючі, оплату праці працівників, зайнятих на перевезеннях, відрахування на соціальні заходи тощо; Витрати на проведення поточного ремонту основних фондів та інших робіт власними силами, власне виробництво електричної та інших видів енергій, а також на трансформацію та передачу придбаної енергії до місця її споживання включається до відповідних елементів затрат; Витрати, пов'язані з доставкою (в тому числі вантажно-розвантажувальні роботи) матеріальних ресурсів транспортними засобами і персоналом підприємства, включаються до відповідних елементів витрат.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного субєкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, об ґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які на справді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач в даному випадку діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстав для судового захисту прав, та інтересів позивача у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень в розумінні положень ст. 2 КАС України суд не вбачає.

На підставі викладеного, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 94, 160 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_5 Транспорт Сервіс" до ОСОБА_1 митниці Міністерства доходів та зборів України про скасування податкових повідомлень рішень форми „Р від 24.02.2011року за №№5,6 якими визначено суму грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість з товарів, увезених на митну територію України на суму 27837,03грн. та за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України на суму 1595,15 грн., - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.