Справа № 826/8671/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8671/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Глущенко Я.Б.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл", звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві (далі - відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.01.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 290 115,00 грн., з яких 232 092,00 грн. за основним платежем та 58 023,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 289 047,00 грн., з яких 231 238,00 грн. за основним платежем та 57 809,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05.01.2015 року № та №.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

Вказаною перевіркою встановлено такі порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл" вимог податкового законодавства:

- пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139 статті 139, підпункту 138.5.1 пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток до сплати за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 на загальну суму 231 238,00 грн., у тому числі за І квартал 2012 року на суму 33 418,00 грн., півріччя 2012 року на суму 105 207,00 грн., три квартали 2012 року на суму 112 883,00 грн. та 2013 рік на суму 118 355,00 грн.;

- пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 всього у сумі 232 092,00 грн., у тому числі за січень 2012 року в сумі 5 942,00 грн., за лютий 2012 року в сумі 11 827,00 грн., за березень 2012 року в сумі 14 058,00 грн., за квітень 2012 року в сумі 13 798,00 грн., за травень 2012 року в сумі 26 583,00 грн., за червень 2012 року в сумі 27 989,00 грн., за липень 2012 року в сумі 7 311,00 грн., за липень 2013 року в сумі 19 904,00 грн., за серпень 2013 року в сумі 20 115,00 грн., за вересень 2013 року в сумі 25 130,00 грн., за жовтень 2013 року в сумі 24 597,00 грн., за листопад 2013 року в сумі 34 838,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 05.12.2014 року №587/26-57-22-04-10/31904415, а державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.01.2015 року:

№, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Стандард Ойл» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 290 115,00 грн., з яких 232 092,00 грн. за основним платежем та 58 023,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Стандард Ойл» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 289 047,00 грн., з яких 231 238,00 грн. за основним платежем та 57 809,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про реальне здійснення господарських операцій, проведені позивачем з його контрагентами, та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованим платником податку на додану вартість, а тому податкові повідомлення-рішенні протиправні та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ПП «Рунацентр», ТОВ «Елай компані», ТОВ «Гарант Центр ІНК», ТОВ «Мегатренд Плюс», обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Щодо взаємовідносин Позивача з ПП «Рунацентр», то з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та приватним підприємством «Рунацентр» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 20.01.2012 року №ДКП025, згідно умов якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця автомобільні мастила, трансмісійні мастила, охолоджуючі рідини, гальмівні рідини, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити їх на умовах даного договору, згідно з виставленими на адресу покупця рахунками, які є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, в яких зазначено найменування та кількість придбаного товару.

Крім того, позивачем надано товарно-транспортні накладні, копії витягу з книги обліку довіреностей на отримання товару, які містять інформацію яким чином перевозився товар та хто саме його отримував від контрагента.

Також, позивачем надано копії платіжних доручень та виписок по рахункам, які свідчать про фактичну оплату придбаних товарів.

На підставі зазначених документів позивач відображав надані послуги в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім того, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду про витребування документів, надано також оборотно-сальдову відомість з якої вбачається наявність у позивача отриманих від спірного контрагента товарів та фактичний рух активів.

Також, на виконання вимог вищезазначеної ухвали апеляційного суду, позивачем надано копії договорів купівлі - продажу, відповідно до яких позивач в подальшому реалізував придбаний у спірного контрагента товар третім особам, зокрема, ПП «Кремтермотранс», Автогосподарству ГУМВС України в Київській області, ТОВ «НК», Автобусний парк №3 тощо та отримав від його реалізації прибуток.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11 «… сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведена господарська операція між сторонами відповідає видам господарської діяльності позивача та свідчить про наявність господарської мети у взаємовідносинах між сторонами. Крім того, вбачається подальша реалізація позивачем отриманих товарів.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Елай Компані», то судом першої інстанції встановлено, що між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Елай Компані» (продавець) укладено договір купівлі-продажу товару від 02.09.2013 №2/09/2013-2, згідно з яким продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна ціна поставлених товарів за даним договором визначається у накладних. Загальна кількість, розгорнутий асортимент товару, що постачається, визначається у накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, в яких зазначено найменування та кількість придбаного товару.

Крім того, позивачем надано товарно-транспортні накладні, копії витягу з книги обліку довіреностей на отримання товару, які містять інформацію яким чином перевозився товар та хто саме його отримував від контрагента.

Також, позивачем надано копії платіжних доручень та виписок по рахункам, які свідчать про фактичну оплату придбаних товарів.

На підставі зазначених документів позивач відображав надані послуги в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім тог, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду про витребування документів, надано також оборотно-сальдову відомість з якої вбачається наявність у позивача отриманих від спірного контрагента товарів та фактичний рух активів.

Також, на виконання вимог вищезазначеної ухвали апеляційного суду, позивачем надано копії договорів купівлі - продажу, відповідно до яких позивач в подальшому реалізував придбаний у спірного контрагента товар третім особам, зокрема, станція технічного обслуговування автобусів КП «Київпастранс», Міжнародний Благодійних Фондд «Європейський Хесед «Бней Азріель», дочірнє підприємство «Фаворит ОПТ» Акціонерного товариства закритого типу «Фаворит» тощо.

Окрім вищезазначених документів, позивачем надано суду примірники декларацій ТОВ «Елай Компані» як доказ декларування останнім своїх грошових зобов'язань по взаємовідносинам із позивачем.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведена господарська операція між сторонами відповідає видам господарської діяльності позивача та свідчить про наявність господарської мети у взаємовідносинах між сторонами. Крім того, вбачається подальша реалізація позивачем отриманих товарів.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Гарант Центр ІНК», то судом першої інстанції встановлено, що між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант центр Інк» («Крафт-профі») (продавець) укладено договір купівлі-продажу товару від 16.07.2013 року №2013/07/16/2, згідно з яким продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна ціна поставлених товарів за даним договором визначається у накладних. Загальна кількість, розгорнутий асортимент товару, що постачається, визначається у накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, в яких зазначено найменування та кількість придбаного товару.

Крім того, позивачем надано товарно-транспортні накладні, копії витягу з книги обліку довіреностей на отримання товару, які містять інформацію яким чином перевозився товар та хто саме його отримував від контрагента.

Також, позивачем надано копії платіжних доручень та виписок по рахункам, які свідчать про фактичну оплату придбаних товарів.

На підставі зазначених документів позивач відображав надані послуги в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім тог, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду про витребування документів, надано також оборотно-сальдову відомість з якої вбачається наявність у позивача отриманих від спірного контрагента товарів та фактичний рух активів.

Також, на виконання вимог вищезазначеної ухвали апеляційного суду, позивачем надано копії договорів купівлі - продажу, відповідно до яких позивач в подальшому реалізував придбаний у спірного контрагента товар третім особам, зокрема, станція технічного обслуговування автобусів КП «Київпастранс», ТОВ «Українська регіональна компанія «Товер», ПП «Нічний Експрес» тощо.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Мегатренд Плюс», то судом першої інстанції встановлено, що між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мегатренд плюс» (продавець) укладено договір купівлі-продажу товару від 02.09.2013 року №02/09/2013-2, у відповідно до якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна ціна поставлених товарів за даним договором визначається у накладних. Загальна кількість, розгорнутий асортимент товару, що постачається, визначається у накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, в яких зазначено найменування та кількість придбаного товару.

Крім того, позивачем надано товарно-транспортні накладні, копії витягу з книги обліку довіреностей на отримання товару, які містять інформацію яким чином перевозився товар та хто саме його отримував від контрагента.

Також, позивачем надано копії платіжних доручень та виписок по рахункам, які свідчать про фактичну оплату придбаних товарів.

На підставі зазначених документів позивач відображав надані послуги в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім тог, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду про витребування документів, надано також оборотно-сальдову відомість з якої вбачається наявність у позивача отриманих від спірного контрагента товарів та фактичний рух активів.

Також, на виконання вимог вищезазначеної ухвали апеляційного суду, позивачем надано копії договорів купівлі - продажу, відповідно до яких позивач в подальшому реалізував придбаний у спірного контрагента товар третім особам, зокрема, ПП «Гепард-Транс», станція технічного обслуговування автобусів КП «Київпастранс» тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки ДПІ щодо порушень позивачем норм податкового законодавства є безпідставними, правочин між позивачем та ПП «Рунацентр», ТОВ «Елай компані», ТОВ «Гарант Центр ІНК», ТОВ «Мегатренд Плюс» несе майновий характер та здійснювався відповідно до вимог чинного законодавства України з належним оформленням первинних бухгалтерських документів.

Крім того, Відповідач не зазначає жодного недоліку в оформленні первинних бухгалтерських документів, що були надані Позивачем до перевірки по взаємовідносинах з ПП «Рунацентр», ТОВ «Елай компані», ТОВ «Гарант Центр ІНК», ТОВ «Мегатренд Плюс»

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем підтверджено ділову мету та економічну доцільність для залучення вказаного контрагента до своєї діяльності, при цьому, відповідачем в порушення ст.71 КАС України не доведено безтоварність укладеної операції.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги доводи позивача, що придбання товарів у спірних контрагентів за вищевказаними договорами, здійснювалось для власних господарських потреб Позивача.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи наявність всіх первинних бухгалтерських документів, оформлених у відповідності до вимог чинного законодавства України, по господарським операціям з суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та ПП «Рунацентр», ТОВ «Елай компані», ТОВ «Гарант Центр ІНК», ТОВ «Мегатренд Плюс» несуть реальний характер.

Також, позивачем було надано документи, що підтверджують внутрішнє переміщення товарів, а саме: оборотно-сальдову відомість, що підтверджують внутрішнє переміщення прийнятих на склад позивача товарів та їх використання.

Крім того, вирішуючи питання про реальність господарської операцій позивача зі спірним контрагентом з метою їх використання у власній господарській діяльності, слід зазначити.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Так, з матеріалів справи вбачається, що всі послуги та товари, отримані від його контрагентів, позивач використовував у власній господарській діяльності

Вказані обставини також зафіксовані в акті перевірки. Всі ці документи було надано до проведення перевірки як документальне підтвердження здійснення господарських операцій.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що такі дії в сукупності складають цикл діяльності позивача відповідно до його виду діяльності Позивача і саме для цього були придбані Товари у контрагентів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що операції позивача з його контрагентами здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, а факт надання послуг за спірним договором, використання позивачем отриманого товару та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право позивача на віднесення понесених витрат до складу податкового кредиту та врахування при формуванні прибутку підтверджується представленими суду первинними фінансово-господарськими документами та наявністю очевидного зв'язку витрат з господарською діяльністю позивача.

Враховуючи, предмет спірних правочинів, беручи до уваги вид діяльності позивача та його контрагентів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача з його контрагентами підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище операції використано позивачем у власній господарській діяльності.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що будь яких доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання знятих зобов'язань, в акті перевірки співробітниками ДПС не наведено, і суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Слід зазначити, що на підтвердження наявності у позивача розумної економічної причини (ділової мети) за результатами фінансово-господарських операцій з вказаними контрагентами останнім надано письмові пояснення з приводу того, що придбані у приватного підприємства «Рунацентр», товариства з обмеженою відповідальністю «Елай Компані», товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант центр Інк» («Крафт-профі») та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатренд плюс» товари реалізовувались третім особам.

Також, у відповідності до наявних у матеріалах справи копій договорів суборенди нежитлового приміщення від 31.03.2010 року №003 та від 01.03.2013 року№8/01, товариству з обмеженою відповідальністю «Стандард Ойл» надано у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення у нежилій будівлі за адресою: місто Київ, вулиця Фрунзе, 102 літера Б, на адресу якого здійснювалося постачання товару, придбаного у вказаних контрагентів, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних, які оформлювалися на виконання умов договору перевезення вантажу автомобільним транспортом від 17.01.2012 №21, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортное предприятие-1».

Висновки про безтоварність, що покладені в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтується виключно на акт від 12.06.2013 №117/2200/35168635 про неможливість проведення зустрічної звірки приватного підприємства «Рунацентр» за період лютий-жовтень 2012 року, а також про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт-профі» за травень, червень, липень 2013 року. Щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатренд плюс» контролюючим органом вказано про анулювання 24.01.2014 року свідоцтва платника податку на додану вартість останнього, тобто вже після здійснення оспорюваної фінансово-господарської операції з позивачем, а також про подання вказаним товариством останньої податкової звітності у січні 2014 року.

Крім того, перевіряючими зазначено, що у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 12.06.2014року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 та частиною 3 статті 202 Кримінального кодексу України, встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Елай Компані» створено не встановленими слідством особами, фінансово-господарська діяльність якого була направлена на штучне формування податкового кредиту діючим суб'єктам господарської діяльності.

Однак, суд першої інстанції вірно вказує, що, зазначені в акті перевірки твердження контролюючим органом жодним чином суду не обґрунтовані і матеріалами справи непідтверджені. Зокрема, відповідачем не надано суду доказів щодо порушення внаслідок господарських взаємовідносин позивача та його контрагентів фіскальних інтересів держави, доказів неможливості виконувати контрагентами позивача взятих на себе за договорами зобов'язань.

Крім того, відповідно до ст. 47 Податкового кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Будь-яких інших мотивувань щодо безтоварності спірних операцій, відповідачем не зазначено ні в акті перевірки, ні в апеляційній скарзі. Також, не надано будь-яких доказів безтоварності господарських операцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності обох підприємств, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Доводи та висновки відповідача викладені у акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами є такими, що ґрунтуються на припущеннях податкового органу та не підтверджені відповідними доказами, так як судом першої інстанції встановлено, що факт здійснення господарських операцій позивача із контрагентом підтверджений наданими позивачем під час перевірки первинними документами.

В порушення ст. 71 КАС України відповідачем ні в суду першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення. Також, відповідачем не виконано вимог ухвали суду апеляційної інстанції щодо надання документів на підтвердження безтоварності спірних господарських операцій. Разом з тим, позивачем надано суду апеляційної інстанції докази реальності та товарності господарських операцій, проведених зі спірними контрагентами.

З огляду на вищезазначене апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження, а вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Я.Б. Глущенко

Повний текст ухвали виготовлено 23 травня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Глущенко Я.Б.

Лічевецький І.О.