Справа № П/811/3439/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року справа №П/811/3439/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов приватного підприємства «Агрофірма «Митрофанівська»» (далі Підприємство) до Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 та 17 листопада 2015 року, якими збільшено суми грошових зобовязань з податків на додану вартість на 239221 грн. та накладено штрафні санкції 142117 грн. та з податку на нерухоме майно, яке відмінне від земельної ділянки, 4784,01 грн. та накладено штрафну санкцію 1196,01 грн.

У судовому засіданні представник Підприємства підтримав вимоги позову.

Стверджував, що платник податків, який є сільськогосподарським товаровиробником, допустив помилку, перерахувавши на спеціальний рахунок з податку на додану вартість суму податку, котра умовно нарахована на вартість товару (сільськогосподарської продукції), яка списана внаслідок доведення його на елеваторі до якості реалізації.

На його думку, ці кошти не повинні були взагалі нараховуватись, що виключає обов'язок їх включення і до загальної декларації з податку на додану вартість.

Водночас, пояснив, що Підприємство використовувало кошти зі спеціального рахунку з податку на додану вартість виключно на оплату вартості виробничих факторів: придбання послуги перевезення продукції з поля до елеватора; придбання послуги відвантаження зерна з елеватора.

Разом з тим, стверджував, що господарські операції з придбання товару у ПП "Арзаміт" (далі Підприємство 2) носили виключно реальний характер і товар використаний у господарській діяльності позивача.

Звертав увагу суду, що службове приміщення комплексу будівель і приміщення столярні, які належать Підприємству на праві власності, використовувались як місце зберігання урожаю, що виключає обов'язок сплати податку на нерухоме майно.

Представники відповідача заперечили стосовно задоволення позову.

Стверджували, що Підприємство допустило помилку, перерахувавши на спеціальний рахунок з податку на додану вартість суму податку, котра умовно нарахована на вартість товару (сільськогосподарської продукції), яка списана внаслідок доведення його на елеваторі до якості реалізації.

На їх думку, наслідком такого порушення є обов'язок сплати суму податку на додану вартість до бюджету країни.

Водночас, вважають, що не можна віднести до оплати вартості виробничих факторів: придбання послуги перевезення урожаю з поля до елеватора; придбання послуги відвантаження зерна з елеватора.

Разом з тим, зазначали, що платник податків укладав з Підприємством 2 договори з придбання товару, які не носили реального характеру.

Доказом цього, як вважають вони, є акт перевірки його контрагента.

Пояснили, що Підприємство також не сплатило податок на нерухоме майно (службове приміщення комплексу будівель і приміщення столярні).

Стверджували, що ці будівлі не призначенні для використання у сільськогосподарській діяльності.

Ухвалою суду від 28 квітня 2016 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 3 а.с.60).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 03 листопада 2015 року відповідач провів планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2012 року по 30 червня 2015 року (Том 1 а.с.15-36).

Під час перевірки ревізори встановили наступне.

Підприємство є платником фіксованого сільськогосподарського податку (подає загальну і скорочену декларацію з податку на додану вартість).

У листопаді 2012 року та 2013 року платник податків склав 5 актів списання зібраного урожаю на загальну суму 1182225,10 грн. (з урахуванням 236425,03 грн. податку на додану вартість).

Матеріали перевірки не містять висновку податкового органу, що ці акти списання складені помилково.

Разом з тим, ревізори зазначають про списання понад норми природного убутку, не вказуючи яка ж норма списання і якими нормативно-правовими актами встановлена її межа.

Ці кошти є умовним нарахуванням вартості товару (сільськогосподарської продукції), яка списана внаслідок доведення його на елеваторі до якості реалізації (різниця у вазі між урожаєм зібраним з поля і отриманим товаром на елеваторі після проведення комплексу усіх необхідних дій) (Том 1 а.с.59-76, Том 2 а.с.39-45).

Податок на додану вартість Підприємство перерахувало на спеціальний рахунок, на якому обліковується сума податку, яка залишається у його розпорядженні.

Також ревізори встановили, що Підприємство упродовж 2012 2013 років придбавало у Підприємства 2 електротехнічну продукцію на загальну суму 16779,84 грн. (з урахуванням податку на додану вартість у сумі 2796,64 грн.).

На думку ревізорів, ці правочини не носили реального характеру.

Доказом цього, як зазначають вони, є акт перевірки діяльності Підприємства 2 за період з 01 травня 2010 року по 31 липня 2013 року від 17 жовтня 2014 року (Том 2 а.с.161-212).

У акті цієї перевірки, яка проводилась без дослідження первинних документів бухгалтерського обліку, зроблено висновок, що Підприємство 2 укладало правочини, за котрими не наступали реальні наслідки.

Підприємство ж надало первині документи бухгалтерського і податкового обліку стосовно взаємовідносин з Підприємством 2 (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти використання в господарській діяльності, акти оприбуткування товару та докази проведення розрахунків) (Том 1 а.с.122-155).

Водночас, ревізори встановили, що Підприємство сплатило кошти зі спеціального рахунку з податку на додану вартість у грудні 2012 року та в грудні 2013 року у загальній сумі 82311,65 грн. за транспортно-експедиційні послуги з перевезення кукурудзи з поля та послуги з відвантаження сої з елеватора.

У акті ревізори зазначили, що оплату цих послуг не можна вважати цільовим призначенням, так як вони не відносяться до виробничих факторів сільськогосподарського виробництва.

Разом з тим, ревізори встановили, що Підприємство не сплатило у 2015 році податок на нерухоме майно з службового приміщення площею 365,7 м.кв. та столярні 158 м.кв.

Підприємство ж надало докази, що ці приміщення використовувались у господарській діяльності як складські приміщення інвентара та готової продукції.

Так, наказом керівника платника податків від 16 січня 2008 року №21-н визначено цільове використання об'єктів нерухомості, які розміщенні по вул.Польовій, 2б в с.Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області (Том 1 а.с.168).

Підприємство надало і докази зберігання готової продукції та інвентара у цих приміщеннях (Том 3 а.с.46-140).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, відповідно до свідоцтва про право власності від 03 серпня 2002 року Підприємство є власником будівель, які розміщенні по вул.Польовій, 2б в с.Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області (Том 1 а.с.164-165).

До складу цих приміщень входить службове приміщення та столярня.

Дослідивши, надані Підприємством докази, суд встановив, що ці будівлі використовувались безпосередньо у сільськогосподарській діяльності Підприємства (зберігання урожаю та інвентара).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі сільськогосподарських товаровиробників, призначенні для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, службове приміщення і столярня не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

А тому, податкове повідомлення рішення з цього податку є протиправним та його належить скасувати.

Що ж стосується взаємовідносин з Підприємством 2, то суд встановив, що позивач надав достатню кількість доказів, аналіз яких доводить реальність господарських операцій.

Так, видаткові та товарно-транспортні накладні доводять одержання та перевезення Підприємством службовим транспортом придбаної продукції.

Водночас, позивач надав докази використання цієї продукції у господарській діяльності.

Акт перевірки Підприємства 2 не містить посилання на достовірні докази, якими обґрунтовується висновок про неможливість здійснення ним господарської діяльності.

Цей висновок базується виключно на припущеннях ревізорів.

Таким чином, Підприємство правомірно включило до податкового кредиту з податку на додану вартість суму податку (2796,64 грн.), котра сплачена Підприємству 2.

Підпунктом 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що виробничими факторами за рахунок яких сформовано податковий кредит, є збирання врожаю та зберігання сільськогосподарської продукції.

До збирання врожаю відноситься вчинення дій стосовно його транспортування до місця зберігання.

Отже, послуга щодо перевезення врожаю з поля до елеватора відноситься до виробничого фактору сільськогосподарського товаровиробника.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 15 червня 2004 року №228 (чинний на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Технічний регламент зернового складу.

Згідно цього регламенту зберігання зерна комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

А тому, послуга відвантаження зерна з елеватора є також виробничим фактором сільськогосподарського товаровиробника.

Оплативши послуги з перевезення урожаю з поля до місця зберігання і відвантаження з елеватора зі спеціального рахунку з податку на додану вартість у загальній сумі 82311,65 грн., Підприємство ніяким чином не порушило приписів пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України (оплатило вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит).

Що стосується правомірності перерахування Підприємством податку на додану вартість у сумі 236425,03 грн. на спеціальний рахунок за наслідком списання продукції, то суд зазначає наступне.

Податковий орган не ставить під сумнів той факт, що маса урожаю зменшилась після його доведення до кондиції на елеваторі.

Ревізори вказують про списання понад норми природного убутку, однак не зазначають саму норму та нормативно-правовий акт, котрий визначає її розмір.

Судом встановлено, що діючим законодавством передбачено лише норми природного убутку зерна при зберіганні та транспортуванні автомобільним транспортом (наказ Міністерства хлібопродуктів СРСР від 28 січня 1986 року та постанова Держпостачу СРСР від 02 червня 1986 року №63).

Ці норми визначають природний убуток зерна після того як його висушать і передадуть на склад.

Підсумовуючи, суд робить висновок, що кількість продукції, яку елеватор після усушки і доробки передав Підприємству, і є результатом його господарської діяльності (це і є норма).

У даному випадку у Підприємства не виникало обов'язку здійснити умовний продаж списаної продукції.

А тому, перерахування суми податку на додану вартість на спеціальний рахунок є помилковим.

Водночас, з допущенням такої помилки у платника податків не виникає обов'язку сплатити ці кошти до бюджету.

Виправленням такої помилки є повернення цих коштів на загальний рахунок Підприємства.

Підсумовуючи, суд робить висновок, що податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість є також протиправним та його належить скасувати.

Отже, позов треба задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 16 листопада 2015 року, яким приватному підприємству «Агрофірма «Митрофанівська»» збільшено суму грошових зобовязань з податку на додану вартість на 239221 грн. та накладено штрафні санкції 142117 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 17 листопада 2015 року, яким приватному підприємству «Агрофірма «Митрофанівська»» збільшено суму грошових зобовязань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 4784,01 грн. та накладено штрафні санкції 1196,01 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь приватного підприємства «Агрофірма «Митрофанівська»» судові витрати в сумі 5809,78 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_1