Справа № 2а-18570/10/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2011 року 13:07 № 2а-18570/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, за участю представників: позивача ОСОБА_2 (довіреність від 01.09.2009р. № б/н), відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 11.11.2010р. № 24/27-01/12221), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські покрівельні системи»
доПівденної митниці
проскасування рішення про визначення митної вартості від 02 липня 2010 року № 500000006/2010/611203/1, -
В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2010 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось ТОВ «Українські покрівельні системи»з позовом до Південної митниці про скасування рішення про визначення митної вартості від 02.07.2010р. № 500000006/2010/611203/1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним були надані усі документи, необхідні для визначення митної вартості ввезеного товару, а відповідачем протиправно було прийнято рішення про визначення митної вартості, оскільки застосуванню підлягав перший метод визначення митної вартості товару за ціною контракту, тобто заявлену позивачем вартість.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що позивачем не було надано на вимогу митного органу додаткових документів, у звязку з чим митним органом було самостійно визначено митну вартість імпортованих позивачем товарів.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

07 липня 2009 року між ТОВ «Українські покрівельні системи»(Покупець) та CERAMICA LA ESCANDELLA. S.A (Продавець) було укладено контракт № 070709/SP/UA, згідно умов якого продавець зобовязався поставити покупцю товар, а покупець оплатити його вартість, кількість і якість яких вказано в Специфікаціях.

На виконання умов вказаного контракту на митну територію України було ввезено товар черепиця дахова, керамічна (вага нетто 53 055 кг.), згідно рахунку-фактури (інвойсу) № НОМЕР_1 від 31.05.2010р. на загальну суму 9 900, 86 EUR, що становить 96 044, 22 грн. (курс 9, 700594 грн.). Транспортні витрати склали 1 500 доларів США, що становить 11 862, 00 грн. (курс 7,91 грн.). Всього на загальну суму 107 906, 22 грн.

01 липня 2010 року для проведення митного оформлення позивачем була подана вантажно-митна декларація № 500060701.2010.011555, товаросупровідні та інші документи. Митні платежі визначені в розмірі 10 790, 62 грн. (код 020 у розмірі 10%) грн. та 23 739, 29 грн. (код 028 у розмірі 20%).

До вантажно-митної даної декларації позивачем було додано декларацію митної вартості (форма ДМВ-1) № 500060701/2010/11555, в якій було зроблено відповідно до вимог п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей відповідно до затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, про надання необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: розрахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, повязаних з виконанням умов договору (контракту), відповідну бухгалтерську документацію, ліцензійний чи авторський договір (контракт), калькуляцію фірми виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно з законодавством, інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Декларант ОСОБА_4 був ознайомлений з таким запитом, про що свідчить його підпис та дата ознайомлення зазначені на звороті ДМВ-1.

Вантажно-митна декларація відповідачем не була прийнята та позивачу було надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 500000006/0/61469, в якій зазначено, що митна декларація не може бути прийнята з тих причин, що здійснено митну оцінку від 02.07.2010р. № 500000006/2010/611203/1.

Рішенням про визначення митної вартості товарів від 02 липня 2010 року № 500000006/2010/611203/1 визначено митну вартість товару у розмірі 16430, 06 EUR, що становить 163 086, 35 грн. (курс 9, 926095 грн.). Також відповідач зазначив, що за умови подання нової вантажно-митної декларації згідно ст. 90 Митного кодексу України є можливість прийняття митної декларації.

05.07.2010р. ТОВ «Українські покрівельні системи»було подано нову вантажно-митну декларацію № 500060701/2010/011057 та сплачено митні платежі з врахуванням рішення про визначення митної вартості товарів.

Згідно із ст. 88 Митного кодексу України декларант виконує всі обовязки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. Декларант зобовязаний: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Згідно із ст. 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 Митного кодексу України встановлено, що відомості про митну вартість товарів, які перемішуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обовязкових платежів), ведення митної статистики, а також, у відповідних випадках, для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

Статтею 262 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в Галузі митної справи.

Згідно з приписами ст. 265 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обовязкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Частиною першою статті 266 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: оцінки за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); оцінки за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); оцінки за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); оцінки на основі віднімання вартості (метод 4); метод оцінки на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Митного кодексу України, обов'язком митного органу є контроль правильності визначення митної вартості товарів.

Відповідно до вимог ст. 265 Митного Кодексу України, митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Судом вбачається, що нормами Митного кодексу України не передбачено чітких підстав для витребовування додаткових документів, натомість, норми ст. 267 Митного Кодексу України передбачають перелік витрат, які додаються до митної вартості, та відомостей, які впливають на її визначення.

Саме для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, декларантом подаються документи, передбачені Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766.

Згідно п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобовязаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці»декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі «Для відміток митного органу».

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що повязаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних. брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового засідання позивачем не було надано до митного органу відповідних документів, у звязку з чим Південною митницею було правомірно прийнято рішення про визначення митної вартості товарів.

Згідно з частинами 13 та 14 вищезазначеного Порядку, у разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

При цьому судом визнається обґрунтованим застосування резервного методу (6 метод) для визнання митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_5