Справа № 2а-4287/12/2670
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2012-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2012 року № 2а-4287/12/2670

В приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Хрещатик, 10,
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:
головуючого Бояринцевої М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Національного університету оборони України
про визнання дій неправомірними,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій Національної академії оборони України щодо відмови у зарахуванні строку навчання ОСОБА_1 у Київському військовому ліцеї та про зобов`язання відповідача зарахувати строк його навчання у Київському військовому ліцеї у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби, внести зміни у відповідні документи та провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком військової служби день зарахування до Київського військового ліцею 22 вересня 1992 року.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року у справі № 2а-11319/09/2670 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано неправомірними дії Національної академії оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні строку його навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної служби в Зройних Силах України та зобов`язано Національну академію оборони України зарахувати строк навчання ОСОБА_1 в Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної служби в Збройних Силах України, внести зміни у відповідні документи, провести перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , вважаючи початком військової служби день його зарахування до Київського військового ліцею 22 вересня 1992 року.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року апеляційну скаргу Національної академії оборони України залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 9 лютого 2012 року касаційну скаргу Національної академії оборони України задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Справа № 2а-11319/09/2670 Вищим адміністративним судом України повернута на новий розгляд з огляду на неповне з`ясування судами обставин відносно того, чи видавався військовим комісаріатом припис на прибуття позивача до військового ліцею.
Ухвалою суду від 30 березня 2012 року справу прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 10 липня 2011 року замінено Національну академію оборони України на належного відповідача Національний університет оборони України.
Під час розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», Постанову Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 490 «Про реформу системи військової освіти», Тимчасове положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затверджене указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93, та зазначає, що він в період з 22 вересня 1992 року по 18 червня 1994 року навчався у Київському військовому ліцеї, проте йому неправомірно відмовлено у включенні його навчання у ліцеї до вислуги років на військовій службі.
Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Тимчасове положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затверджене указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93, Постанову Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 490 «Про реформу системи військової освіти», Постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей`та зазначив, що навчання у військовому ліцеї не є військовою службою у розумінні чинного законодавства України та не відноситься до жодного з її видів, а тому відсутні правові підстави для зарахування ОСОБА_1 строку навчання у ліцеї, як до загального строку військової служби, так і до строку безперервної служби.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

24 березня 2009 року ОСОБА_1 в порядку, встановленому статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України`звернувся до начальника Національної академії оборони України із заявою, в якій просив зарахувати строк навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної військової служби в Збройних Силах України, провести перерахунки вислуги років, вважаючи початком військової служби 22 вересня 1992 року та внести зміни в усі відповідні документи.
Листом № 167/1095 від 23 квітня 2009 року виконуючий обов`язки начальника Національної академії оборони України повідомив позивача про відсутність правових підстав для зарахування строку навчання у Київському військовому ліцеї у загальний строк військової служби та у строк безперервної військової служби в Збройних Силах України з тих підстав, що громадяни, які навчаються у ліцеї, не відносяться до військовослужбовців, а тому період навчання ліцеїстів не може бути зараховано у вислугу років військової служби.
Згідно частини першої статті 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»(в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Частиною першою статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»(в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та пунктом 4 Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого указом Президента України № 174/93 від 13 травня 1993 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що початком перебування на військовій службі для допризовників, призовників і військовозобов`язаних вважався, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.
Як вбачається з матеріалів справи, в період з 22 вересня 1992 року по 18 червня 1994 року ОСОБА_1 навчався у Київському військовому ліцеї, після закінчення якого був направлений для продовження навчання до Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та був зарахований до нього поза конкурсом, згідно наказу начальника інституту від 24 липня 1994 року.
Київський військовий ліцей утворений відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів 19.08.1992 № 490 «Про реформу системи військової освіти`на базі Київського суворовського військового училища, відносився до системи військової освіти та знаходився в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто мав статус військово-навчального закладу.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, як визначив Конституційний Суд України, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 р. № 1-зп), і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 р. № 3-рп).
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 навчався в Київському військовому училищі в період з 22 вересня 1992 року по 18 червня 1994 року, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати редакцію Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу`від 25 березня 1992 року, яка визначала початок перебування на військовій службі день прибуття на навчання до військово-навчального закладу, а тому доводи відповідача відносно того, що громадяни, які навчаються у ліцеї, не відносяться до військовослужбовців судом визнаються необґрунтованими.
При цьому, відносно обставин щодо видачі військовим комісаріатом припису на прибуття позивача до військового ліцею, суд зазначає про наступне.
Під час розгляду справи судом неодноразово направлялися судові запити з метою витребування доказів щодо наявності припису на вступ ОСОБА_1 до ліцею.
Листом від 31 травня 2012 року № 2/917 Оболонський районний у м. Києві військовий комісаріат повідомив суд, що в Оболонському районному у м. Києві військовому комісаріаті справа на вступ ОСОБА_1 до Київського військового ліцею та припису на прибуття ОСОБА_1 до Київського військового ліцею не оформлялися.
Листом від 6 червня 2012 року № 558 начальник Київського військового ліцею імені Івана Богуна повідомив суд, що надати вказану у судовому запиті документацію не має можливості в зв`язку з тим, що накази начальника Київського військового ліцею імені Івана Богуна, які були видані до 2004 року включно здані на зберігання до архіву.
31 липня 2012 року на виконання судового запиту до суду надійшла архівна довідка від 19 липня 2012 року № 5262, видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, в якій зазначено, що надати матеріали справи на вступ ОСОБА_1 до Київського військового ліцею у вересні 1992 року та докази наявності припису на вступ ОСОБА_1 до ліцею не має можливості, оскільки вищевказані документи на зберігання до архіву не надходили.
Разом з тим, в архівній довідці зазначено, що ОСОБА_1 був зарахований до особового складу Київського військового ліцею з 23 вересня 1992 року (наказ № 192 від 22 вересня 1992 року) та отримав атестат про повну загальну середню освіту (наказ № 81 від 18 червня 1994 року).
При цьому, в матеріалах даної адміністративної справи також містяться накази начальника Київського військового ліцею, які підтверджують навчання ОСОБА_1 в Київському військовому ліцею.
Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Київського військового ліцею № 192 від 22 вересня 1992 року ОСОБА_1 зараховано до особового складу Київського військового ліцею.
Наказом начальника Київського військового ліцею від 18 червня 1994 року № 81 ОСОБА_1 видано атестат про повну загальну середню освіту, як ліцеїсту, який має позитивні оцінки з усіх навчальних предметів і який успішно склав випускні екзамени.
Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт навчання ОСОБА_1 в Київському військовому ліцеї в період з 22 вересня 1992 року по 18 червня 1994 року.
При цьому, суд також зазначає, що відповідачем не оспорюється факт навчання ОСОБА_1 в Київському військовому ліцеї в період з 22 вересня 1992 року по 18 червня 1994 року.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини третьої вступу до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Згідно пункту 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, забезпечувати соціальну та правову захищеність підлеглих, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками).
Відповідно до наказу Міністра оборони СРСР № 0200 від 01.11.1982, внесення змін в персональні облікові документи військовослужбовців здійснюється кадровим органом військової частини лише на підставі наказів командира військової частини до стройової частини не пізніше наступного дня після його підписання.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у зарахуванні строку навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної військової служби в Збройних Силах України, Національною академією оборони України було безпідставно не застосовано частину першу статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»(в редакції за станом на 25 березня 1992 рік, чинній у період існування спірних правовідносин), та пункту 4 Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого указом Президента України № 174/93 від 13 травня 1993 року (яке було чинне на час існування спірних правовідносин), що є підставою для визнання таких дій протиправними.
Разом з тим, враховуючи, що під час розгляду даної адміністративної справи суду не надано доказів наявності припису на вступ ОСОБА_1 до ліцею, суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Національної академії оборони України щодо відмови у зарахуванні строку навчання ОСОБА_1 у Київському військовому ліцеї.
При цьому, суд зазначає про наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає правомірне очікування настання певних обставин.
Завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до розуміння Конституційного Суду «верховенство права`вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права.
З огляду на встановлене та враховуючи норми законодавства, чинного на момент навчання позивача у ліцеї, суд приходить до висновку про можливість визначення днем початку військової служби ОСОБА_1 дату прийняття начальником Київського військового ліцею наказу про зарахування ОСОБА_1 до Київського військового ліцею, а саме: 22 вересня 1992 року, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати строк навчання позивача у Київському військовому ліцеї у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби, внести зміни у відповідні документи та провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком військової служби день зарахування до Київського військового ліцею 22 вересня 1992 року, судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Зобов`язати Національний університет оборони України зарахувати строк навчання ОСОБА_1 у Київському військовому ліцеї у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби, внести зміни у відповідні документи та провести перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , вважаючи початком військової служби день зарахування ОСОБА_1 до Київського військового ліцею 22 вересня 1992 року.
3. В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева