Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/9991/53143/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ясинуватської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2011 року

у справі № 2а/0570/3188/2011

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Ясинуватської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Ясинуватської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 26 липня 2010 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2011року позовні вимоги були задоволені частково. Визнано частково недійсним податкове повідомлення-рішення № /0 від 26 липня 2010 року про нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 560848,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1,70 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2011року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Ясинуватська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2011 року в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Ясинуватська ОДПІ провела невиїзну документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Макоптторг» за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 276/17-013/НОМЕР_1 від 14 липня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: частини 1 статті 203, статті 215, частини 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 442883,00 грн.

26 липня 2010 Ясинуватська ОДПІ на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 664324,50 грн., у тому числі: 442883,00 грн. - за основним платежем, 221441,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Макоптторг», оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним суб'єктом господарювання підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, виданими належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість. Відмовляючи в решті позовних вимог, суд виходив з того, що акти виконаних робіт (послуг) не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у наданні послуг з навантаження-розвантаження товару.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1.6-1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом; податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує виникнення у платника податку на додану вартість права на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що господарські операції з придбання позивачем у ТОВ «Макоптторг» товарно-матеріальних цінностей (пшениці), на підставі договорів купівлі-продажу зернових від 15 січня 2009 року № 1-15/01, від 01 лютого 2009 року № 1-01/02, від 30 березня 2009 року № 1-30/03, від 01 квітня 2009 року № 1-01/04, від 16 квітня 2009 року № 1-16/04, від 24 квітня 2009 року № 1-24/04, від 08 травня 2009 року № 1-08/05, від 30 червня 2009 року № 1-30/06, від 17 червня 2009 року № 1-17/06, та договорів поставки товару від 14 травня 2009 року № М1-14/05, від 01 липня 2009 року № 1-01/07, мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, з урахуванням того, придбаний товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності.

Отже, позивачем були виконані всі необхідні умови, передбачені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 560848,50 грн.(в тому числі: за основним платежем - 373899,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 186949,50 грн.) та наявність підстав для його скасування у зазначеній частині.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Ясинуватської ОДПІ підлягає залишенню без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Ясинуватської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна