Справа № 803/535/16
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Справа № 803/535/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ковельське лісове господарство" (далі - ДП "Ковельське лісове господарство", підприємство, позивач) звернулося з позовом до Державної фінансової інспекції у Волинській області (далі - ДФІ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 8 вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області №03-070-14-14/67 від 05.01.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовими особами відповідача проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Ковельське лісове господарство" за період з 01.08.2013 року по 01.09.2015 року, за результатами якої складений акт від 19.12.2015 року № 070-22/14. На підставі вищезазначеного акту ДФІ у Волинській області винесено лист-вимогу від 05.01.2016 року №03-070-14-14/67 в пункті 1 якої зазначено, що в порушення п.13.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 року №1673 Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна та фінансових ресурсів підприємством відображено по розрахунках з ДП Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики Укрлісконсалтинг надання інформаційно-консультаційних послуг на суму 160626,62 грн. та в пункті 8 якої зазначено, що підприємством безпідставно проведено оплату витрат з нарахування на заробітну плату, а саме на суму компенсацій за невикористані відпустки, нарахованих і виплачених для звільнених осіб у 2013-2015 роках, які на дату такої виплати не перебували у трудових відносинах з ДП "Ковельське лісове господарство", внаслідок чого підприємством зайво нараховано та сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 98 281,97 грн.

Позивач не погоджується з пунктами 1, 8 вимоги, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного. В акті перевірки та пункті 1 вимоги зазначено, що видатки на здійснення оплати консалтингових послуг проводились у розмірах, що перевищують обсяги її надання, передбачені у фінансовому плані та понад встановлені обмеження передбачені п. 13. 2 постанови КМУ від 29.11.2006 року №1673, при цьому, при відсутності у фінансовому плані відповідних витрат на консалтингові послуги, фактично проведено оплату таких послуг. Позивач вказує на те, що відповідно до фінансового плану ДП "Ковельське лісове господарство" витрати на консалтингові послуги обліковуються у графі 015 витрати на збут, оскільки окремої графи «витрати на консалтингові послуги» не передбачено показниками фінансового плану. Таким чином, висновки та вимоги ДФІ у Волинській області є безпідставними, оскільки витрати на консалтингові послуги включені позивачем до фінансового плану підприємства.

Щодо порушення зазначеного у пункті 8 вимоги, про безпідставне проведення оплати витрат з нарахування на заробітну плату єдиного соціального внеску, а саме на суму компенсацій за невикористану відпустку звільненим особам, які на дату такої виплати не перебували у в трудових відносинах з ДП "Ковельське лісове господарство", то підприємство зазначає, що згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством входять до фонду оплати праці у складі фонду додаткової заробітної плати.

Базою для обчислення єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують праці фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством відповідно до частини 1 статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України №2464-VI постановою КМУ від 22.12.2010 року №1170 затверджено вичерпний перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Компенсація за невикористану відпустку не входить у даний перелік виплат. З вищенаведеного слідує, що компенсація за невикористану відпустку є обєктом нарахування та утримання страхових внесків. Тому, вимога відповідача щодо відшкодування зайво сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 98 281,97 грн. суперечить законодавству та є протиправною.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що державне підприємство «Укрлісконсалтинг» не надавало консалтингових послуг позивачу, а здійснювало комплекс робіт з інформаційно-аналітичного забезпечення лісової галузі та організаційно-технічної підтримки (супроводу) та обслуговування електронного маркування та обліку деревини на лісосіках і складах.

Представник відповідача у письмових запереченнях від 10.05.2016 року №03-015-07-14/2343 позовних вимог не визнав та вказав, що до витрат на збут не включаються консалтингові послуги, які повинні обліковуватисть у фінансовому плані підприємства окремо в адміністративних витратах. Щодо правомірності нарахування і сплати єдиного соціального внеску на суму компенсацій за невикористану відпустку вказує на те, що суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних відпусток є платою за невідпрацьований час, отже, на зазначені суми компенсацій, які виплачуються звільненим особам, єдиний внесок не нараховується (а.с. 128-130).

В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог та додатково пояснили, що позивачу ДП «Укрлісконсалтинг» надавались саме консалтингові послуги, що підтверджується відповідними угодами. Відтак, підприємству слід провести розяснювальну роботу серед своїх працівників, які займаються складанням фінансового плану та в майбутньому відображати такі послуги в окремій графі, що передбачає витрати саме на консалтингові послуги. Відносно іншого порушення (пункт 8 вимоги) пояснили, що листом Пенсійного фонду України Щодо нарахування ЄСВ на суми компенсацій за невикористану відпустку від 06.08.2013 року №20685/03-30 передбачено, що суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних відпусток є платою за невідпрацьований час, а отже, на зазначені суми компенсацій, які виплачуються звільненим особам, єдиний внесок не нараховується. Внаслідок вищезазначеного порушення підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 98 281,97 грн. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою для виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусового стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи, то вимога позивача про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 8 вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області №03-070-14-14/67 від 05.01.2016 року про усунення порушень законодавства у встановленому законом порядку є безпідставною.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Законом України від 26 січня 1993 року N 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (надалі Закон України N 2939-XII) визначено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011(надалі Положення) державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 2 Закону України N 2939-XII визначено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті ( ч.1 ст.4 Закону України N 2939-XII)

Судом встановлено, що в період з 17.09.2015 року по 09.12.2015 року працівниками Державної фінансової інспекції у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "Ковельське лісове господарство" за період з 01.08.2013 року по 01.09.2015 року, за результатами якої складено акт від 19.12.2015 року № 070-22/14 (а.с.14-79).

Як вбачається з акта ревізії від 19.12.2015 року № 070-22/14 ДФІ у Волинській області виявлено порушення ДП "Ковельське лісове господарство" законодавства з питань дотримання фінансово-бюджетної дисципліни.

Ревізією дотримання граничного розміру витрат на оплату консалтингових послуг встановлено, що при відсутності у фінансовому плані підприємства видатків на здійснення оплати консалтингових послуг, позивачем протягом ревізійного періоду відображено по розрахунках із Державним підприємством Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики Укрлісконсалтинг надання інформаційно-консультаційних послуг та підписано акти виконаних робіт на загальну суму 160 626,62 грн., у тому числі в серпні-грудні 2013 року 29 160,00 грн., в 2014 році 80 414,61 грн. та січні серпні 2015 року 51 052,01 грн., чим порушено обмеження встановлені п.13.2 постанови Кабінету Мінвстрів України від 29.11.2006 року №1673 Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна та фінансових ресурсів. Порушення до матеріальної шкоди (збитків) не призвело.

Ревізією правильності нарахування та виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки при їх звільненнні встановлено, що всупереч вимогам п.1 частини 1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №2464-VI від 08.07.2010 року, підпункту 2.2.12 пункту 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5 внаслідок нарахування та сплати єдиного соціального внеску на суми компенсацій за невикористані відпустки, нарахованих і виплачених для 57-ми звільнених осіб у 2013-2015 роках, які на дату такої виплати не перебували у трудових відносинах з підприємством (після їх звільнення), ДП "Ковельське лісове господарство" зайво сплачено єдиного соціального внеску на суму 98 281,97 грн.

Внаслідок вищезазначеного порушення підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 98 281,97 грн.

З метою усунення встановлених ревізією порушень фінансової дисципліни ДФІ у Волинській області направлено ДП "Ковельське лісове господарство" вимогу від 05.01.2016 року №03-070-14-14/67 Про усунення порушень, в якій зобовязано підприємство усунути вищевказані порушення законодавства у встановленому законом порядку.

З досліджених у судовому засіданні фінансових планів ДП «Ковельське лісове господарство» на 2013-2015 роки (а.с. 81 111) слідує, що у рядку «витрати на консалтингові послуги» (код рядка 014/2) стоять прочерки. Разом з тим, як вбачається з акту ревізії від 19.12.2015 року № 070-22/14, ДФІ у Волинській області встановила, що позивачем оплачено надання інформаційно-консультаційних (консалтингових) послуг Державним підприємством Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики Укрлісконсалтинг на загальну суму 160 626,62 грн., у тому числі в серпні-грудні 2013 року 29 160,00 грн., в 2014 році 80 414,61 грн. та січні серпні 2015 року 51 052,01 грн. Факт надання інформаційно-консультаційних послуг підтверджується відповідними договорами та актами виконаних робіт, наявними у матеріалах справи (а.с. 152-186, 207-244)

Відповідно до п.13.2 постанови Кабінету Міністрів України Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна та фінансових ресурсів від 29.11.2006 року №1673 Міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади установлювати під час формування та затвердження фінансових планів суб'єктів господарювання державного сектору економіки граничний обсяг їх витрат, які можуть бути визначені (за

результатами попереднього звітного року), на: оплату консалтингових послуг на рівні не більш як 1,5 відсотка обсягу чистого прибутку.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що витрати на консалтингові послуги обліковуються у фінансовому плані у рядку витрати на збут, оскільки окремого рядка «витрати на консалтингові послуги» не передбачено показниками фінансового плану з огляду на таке.

Порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств, затверджений наказом Міністерства економіки України від 21 червня 2005 року N 173 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 2 вказаного порядку фінансовий план підприємства складається за формою згідно з додатком 1 на кожен наступний рік з поквартальною розбивкою і відображає очікувані фінансові результати в запланованому році. Фінансовий план підприємства також містить довідкову інформацію щодо фактичних показників минулого року та планових показників поточного року. Згідно додатку 1 слідує, що «витрати на консалтингові послуги» обліковуються окремим рядком (код 014/2) і входять до складу адміністративних витрат.

Крім того, суд враховує, що дане порушення до матеріальної шкоди (збитків) не призвело, а пункт 1 вимоги носить рекомендаційний характер. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства (провести розяснювальну роботу і в майбутньому планувати та зазначати витрати на консалтингові (інформаційно-консультаційні) послуги в окремій, передбаченій для цього графі) є обовязковою для виконання.

З акту перевірки також слідує, що ДП "Ковельським лісовим господарством" безпідставно нараховано та виплачено єдиного соціального внеску на суми компенсацій за невикористані відпустки 57-ми звільненим у 2013-2015 роках працівникам, які на дату такої виплати не перебували у трудових відносинах з підприємством (після їх звільнення), всього сплачено єдиного соціального внеску на суму 98 281,97 грн. Даний факт підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам, розрахунково-платіжними відомостями (а.с.187-203) та розрахунком сплати ЄСВ на суми грошових компенсацій за невикористані відпустки (а.с.135-136).

Суд не погоджується з вищевказаним порушенням з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 вищевказаного закону структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з підпунктом 2.2.12 пункту 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5, зареєстрованої в Мінюсті України 27.01.2004 року за №114/8713 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством входять до фонду оплати праці у складі фонду додаткової заробітної плати.

Відповідно до п.1 частини 1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування №2464-VI від 08.07.2010 року єдиний внесок для підприємств, установ та організацій, інших юридичних осіб, утворенних відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Наведене дає підстави дійти висновку, що компенсація за невикористану відпустку є обєктом нарахування та утримання страхових внесків до Пенсійного фонду України. Суд не бере до уваги посилання представників відповідача на лист Пенсійного фонду України від 06.08.2013 року №20685/03-30, оскільки він суперечить чинному законодавству.

Крім того, відповідно до частини 7 статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року №1170 «Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджено вичерпний перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з даного переліку компенсації за невикористані відпустки (основні та додаткові) не входять до переліку виплат, на які не нараховується єдиний соціальний внесок.

З вищенаведеного слідує, що компенсація за невикористану відпустку є обєктом нарахування та утримання страхових внесків. Тому, вимога відповідача щодо відшкодування зайво сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 98 281,97 грн. суперечить законодавству та є протиправною. Разом з тим, у задоволенні позовної вимоги про скасування пункту 8 вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області №03-070-14-14/67 від 05.01.2016 року слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави. (абзац 3 підпунту 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні органу державного фінансового контролю надається право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Частиною другою статті 15 вищевказаного Закону визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Оскільки, збитки, встановлені ревізією, відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов. Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного суду України від 14.10.2014 року у справі №21-453а14, від 15.04.2014 року у справі № 21-40а14, від 18.09.2014 року у справі № 31-332а14, від 07.10.2014 року у справі № 21-368а14, від 20.01.2015 року у справі № 21-603а14.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 8 вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області №03-070-14-14/67 від 05.01.2016 року не підлягають задоволенню, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 23 травня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя Т.М. Димарчук