Справа № 815/1776/16
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1776/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання незаконним наказу від 19.02.2016 року № 78-п, визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, стягнення податку на додану вартість, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просив суд: визнати незаконним наказ від 19.02.16 року № 78-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» (); визнати протиправними дії по проведенню документальної виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.04.2016 року та № НОМЕР_2 від 06.04.2016 року; стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» (65088, м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 92/94, кімната 910, ) податок на додану вартість у сумі 19397616,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 23.02.2016 року по 09.03.2016 року на підставі наказу від 19.02.2016 року № 78-п співробітники Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

За результатами цієї перевірки 15.03.2016 року Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 706/14-01/39066857, яким встановлені порушення позивачем, крім іншого:

- п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 19491837,00 грн. та завищення відємного значення по податку на додану вартість на загальну суму 64186892,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідно до зазначених порушень Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 06.04.2016 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України зменшено розмір відємного значення по податку на додану вартість у розмірі 64186892,00 грн.;

- від 06.04.2016 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 33439661,00 грн., у тому числі за податковим зобовязанням 19491837,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 13947824,00 грн.

Позивач не погоджується з наказом від 19.02.16 року № 78-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, з діями відповідача по проведенню документальної виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік, з податковими повідомленнями-рішеннями від 06.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь податок на додану вартість у сумі 19397616,00 грн.

Оскільки в судовому засіданні, що було призначене на 24.05.2016 року, представник відповідача не заявляв клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів, представник позивача до судового засідання не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, представник третьої особи до судового засідання не зявився, суд на підставі ст.122 та ст.128 КАС України вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 25.01.2014 року за № 8740.

На підставі рішення керівника Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 19.02.2016 року № 78-п, відповідно до пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України співробітник Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провів позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

За результатами цієї перевірки 15.03.2016 року Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 706/14-01/39066857 «Про результати позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «ЛІССА-С», з питань своєчасності достовірності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік».

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 30144045,00 грн., у тому числі 2014 рік 30144045,00 грн.;

- п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 19491837,00 грн., у тому числі серпень 2015 року у сумі 3917586,00 грн., вересень 2015 року у сумі 5898975,00 грн., жовтень 2015 року у сумі 5612997,00 грн., листопад 2015 року 1934354,00 грн., грудень 2015 року у сумі 2127925,00 грн., та завищення відємного значення по податку на додану вартість на загальну суму 64186892,00 грн., у тому числі грудень 2015 року у сумі 64186892,00 грн.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» відповідно до зазначених порушень Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 06.04.2016 року № НОМЕР_3, яким позивачеві за порушення пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 37680056,00 коп., у тому числі за податковим зобовязанням 30144045,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 7536011,00 грн.

- від 06.04.2016 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України зменшено розмір відємного значення по податку на додану вартість у розмірі 64186892,00 грн.;

- від 06.04.2016 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 33439661,00 грн., у тому числі за податковим зобовязанням 19491837,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 13947824,00 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Що стосується вимоги про визнання незаконним наказу від 19.02.16 року № 78-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» (), то суд зазначає наступне.

Суд встановив, що відповідно до наказу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19.02.16 року № 78-п документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЛІССА-С» проведена на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Згідно з п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п.71.1 ст.71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до абз.1 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Згідно з абз.2 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Відповідно до абз.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування, акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; у разі проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з абз.4 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Відповідно до пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що підставою для призначення документальної позапланової перевірки на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України є ненадання протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту платником податків пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу.

Суд встановив, що позивач передбаченого пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України запиту від відповідача не отримував.

Також, під час розгляду справи відповідач не надав належних та допустимих доказів складення та направлення відповідного письмово запиту на адресу позивача, в якому зазначено виявлену недостовірність даних, а також запропоновано надати пояснення та їх документальні підтвердження протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не дотримався вимог пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, а тому приймаючи наказ від 19.02.16 року № 78-п діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, з урахуванням зазначеного, наказ від 19.02.16 року № 78-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» () на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України є протиправним та належить до скасування.

Що стосується вимоги про визнання протиправними дій по проведенню документальної виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Під час розгляду справи суд встановив, що з метою здійснення контролю за додержанням податкового законодавства та на виконання наказу № 648-п від 23.12.2015 року «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ЛІССА-С» з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства, на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснив виїзд на адресу ТОВ «ЛІССА-С» для проведення перевірки. Виїзд було здійснено за місцезнаходження підприємства, а саме: Люстдорфська дорога, будинок 92/94, офіс 910, для вручення наказу № 648-п від 23.12.2015 року. До представника податкового органу вийшов юрист ТОВ «ЛІССА-С» та надав копію листа-повідомлення до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 22/12-1 від 22.12.2015 року про втрату документів, повязаних з фінансово-господарською діяльністю ТОВ «ЛІССА-С» за період з січня 2014 року по теперішній час, що свідчить довідка, яка надана Слідчим СВ Приморського ВП ГУ НП в Одеській області. До листа було надано копію відповіді № 36-10961 СВ від 21.12.2015 року Слідчого СВ Приморського ВП у м. Одеса ГУ НП в Одеській області щодо ТОВ «ЛІССА-С» про те, що вказаний вище факт крадіжки зареєстровано до ЖЄО Приморського ВП у м. Одеса ГУ НП в Одеській області за № 11938 від 21.12.2015 року.

Таким чином, суд встановив, що 22.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» повідомило Державну податкову інспекцію у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про втрату документів, повязаних з фінансово-господарською діяльністю за період з січня 2014 року по грудень 2015 року.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Тобто, з урахуванням зазначеного, суд встановив, що передбачений законодавством 90-денний термін для відновлення втрачених документів на дату прийняття наказу № 78-п від 19.02.16 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, на час проведення перевірки відповідачем з 23.02.2016 року по 09.03.2016 року, на дату складення акту від 15.03.2016 року за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки у позивача не сплинув.

Згідно з п.1.2.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених Наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 року № 22, у разі якщо під час проведення документальної перевірки до органу державної фіскальної служби за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або вилучення документів правоохоронними та іншими органами (у зв'язку з чим особами, які здійснюють (очолюють) перевірку, обґрунтовано встановлено неможливість подальшого проведення перевірки) такі особи складають акт довільної форми, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому пунктом 1.4.5 цього розділу Методичних рекомендацій. При цьому, до такого акта додаються копії отриманих від платника податків документів, що підтверджують втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, звернення платника із заявою до правоохоронних органів, копії протоколу вилучення документів правоохоронними та/або іншими органами тощо (за наявності). У разі ненадання відповідних документів платником податків особа, яка здійснює (очолює) перевірку, вживає заходів для документування в акті (додатках до акта) переліку документів (за необхідності - згрупованих за типами), відсутність яких унеможливлює подальше проведення перевірки. В акті зазначаються причини неможливості продовжувати перевірку у терміни, вказані у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про проведення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення. На підставі цього акта органом державної фіскальної служби, яким було призначено перевірку, видається наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 статті 44 або пункту 85.9 статті 89 розділу II Кодексу, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач прагнучи провести документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» на підставі наказу від 19.02.16 року № 78-п та знаючи про втрату документів на підставі повідомлення від 22.12.2015 року повинен був перенести терміни проведення зазначеної перевірки на строк, що передбачений п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України.

Однак, суд встановив, що відповідач протиправно призначив, розпочав та провів позапланову документальну виїзну перевірку позивача.

Тобто, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області по проведенню позапланової документальної виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік є протиправними.

Що стосується вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, то суд зазначає наступне.

Суд встановив, що єдиним доказом вчинення позивачем порушень податкового законодавства є акт перевірки відповідача від 15.03.2016 року № 706/14-01/39066857.

При цьому, оскільки суд вище вже констатував факт порушення відповідачем порядку призначення та проведення перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік, то акт перевірки від 15.03.2016 року № 706/14-01/39066857 не може бути доказом порушення платником податків податкового законодавства так, як відповідно до ч.3 ст.70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Крім того, під час розгляду справи відповідач не надав до суду будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушень п.198.2, п.198.6 ст.198, п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України, що стало підставою для збільшення йому суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 33439661,00 грн. та зменшення розміру відємного значення по податку на додану вартість у сумі 64186892,00 грн.

Також, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року основними постачальниками товарів та послуг для ТОВ «ЛІССА-С» були: АТ «ВЕТРОПАК ГОСТОМЕЛЬСЬКИЙ СКЛОЗАВОД» придбання пляшки в асортименті; ТОВ ВКФ «ВИФ» код ЄДРПОУ придбання картону фільтрувального; ПП «Торговий дім «ГЛОБАЛ ГРУП» придбання гофрокартонної продукції; ТОВ «ГРАНТЕФІЯ» придбання барвників; ТОВ «ДЕЛЬФІН» придбання алкогольних напоїв; ТОВ ВКФ «ДНІПРОФІЛЬТР» придбання картону фільтрувального; ТОВ «ДОРСС» придбання продукції в асортименті; ТОВ «Компанія ЄВРОІМПЕКС» придбання сировини для харчової промисловості; ТОВ «Інтер-Синтез» придбання товару в асортименті; ТЗОВ «ОСОБА_1 ДИСТРИБЮШЕН» придбання товару в асортименті; ТОВ «КАТЕРИНОПІЛЬСЬКИЙ АГРОПРОДУКТ» придбання жирів рослинного походження в асортименті; ТОВ «КЛЕВЕР ТЕХ» придбання товару в асортименті; ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ МАРІНТАЛЬ» придбання алкогольних напоїв в асортименті; ТОВ «МАРЦЕК-ДРУКАРСЬКИЙ ДВІР» придбання поліграфічної продукції в асортименті; ТОВ «Міжрегіональні Ресурси» придбання алкогольної продукції; ФОП ОСОБА_2 ІН НОМЕР_4 придбання винограду; ЗФ ТОВ «ОРТАН» придбання алкогольної продукції; ПрАТ «РОКИТНІВСЬКИЙ СКЛЯНИЙ ЗАВОД» придбання склопляшки; ПП «РОТОР» придбання товару в асортименті; ТОВ «Світловодський завод адсорбентів» придбання ПК-крихти; ПП «СПІРІТ-РВ» придбання алкогольних напоїв в асортименті; ТОВ «Кондитерська фабрика «СХІДНІ ЛАСОЩІ» придбання продукції в асортименті; ПП «Текстра-Віта» придбання інгредієнтів для харчової промисловості; ТОВ «ТЕТРА ПАК» придбання товару в асортименті; ТОВ «Торгівельний двір «Українська товарна спілка» придбання товару в асортименті; ПП «Форум» придбання хлібопекарської та кондитерської сировини; ЗФ ТОВ «ЦЕНТРАЛ ЛТД» придбання товару в асортименті; ФОП ОСОБА_3 ІН НОМЕР_5 придбання послуг; ФОП ОСОБА_4 ІН НОМЕР_6 придбання винограду; ТОВ «ГЕРАФАК» придбання товару в асортименті; ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» придбання послуг по виготовленню макетів пляшок з оргстекла; ТОВ «ДАММАРА» придбання будівельних матеріалів; ТОВ «Есаром Юкрейн» придбання товару; ПАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» придбання товару в асортименті; ТОВ «ІНТЕРСТАРЧ Україна» придбання сиропу глюкозно-фруктозного; ТОВ «Інтерцентропак» придбання товару; ТОВ «КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД» придбання алкогольних напоїв в асортименті; ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ЛГЗ» придбання алкогольних напоїв в асортименті; НВП «Люкс-Х» (ТОВ) придбання товару; ТОВ «НИК+» придбання ковпачка в асортименті; ТОВ «Мультістенд» придбання товару; ТОВ «ОВАЦІЯ» придбання товару в асортименті; ПП ОСОБА_5 код ЄДРПОУ НОМЕР_7 придбання алкогольної продукції в асортименті; ТОВ «ТК Рондо» придбання продукції; ТОВ «ТАІС-ДІСТРІБЬЮШН» придбання алкогольних напоїв в асортименті; Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «УКРОПТТОРГ» придбання товару в асортименті; ТОВ «ЕНОГРУП» придбання продукції; ТОВ «ЮБІКОМ ТОРГ» придбання алкогольних напоїв в асортименті; ПП «ЮНІФОЛ» придбання товару в асортименті; Філія ПП «Агропостач» у м. Котовськ Одеської області придбання записних частин до техніки; ТОВ «АРОНДА» придбання послуг по перевезенню товарів; ТОВ «БІЗНЕСТРЕЙД» придбання товару; ТОВ «Ванілін» придбання ваніліну; ТОВ «ОЛЕКСАНДРІЯ-БЛІГ» придбання алкогольних напоїв в асортименті; ТОВ «Гайдар плюс» придбання товару; СП «Айсберг» ЛТД придбання виноробної продукції; ТОВ «НПК Аметист» придбання продукції в асортименті; ТОВ «Торговий дім «Фрегат» придбання продовольчих товарів; ТОВ ВКФ «ШПИЛЬ» придбання продукції в асортименті; ФОП ОСОБА_6 ІН НОМЕР_8 придбання послуг з технічного обслуговування; ТОВ «Сантарекс» придбання послуг; ТОВ «Сандора» код ЄРПОУ 22430008 придбання продукції; ТОВ «Кривоозерська харчосмакова фабрика» придбання товару; ПП «БУММАКС» придбання канцелярських товарів; ПП ЮА «Консультант» придбання канцелярських товарів; ТОВ «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ» придбання алкогольних та безалкогольних напоїв; ТОВ «Асканія-Трейдінг» придбання продуктів харчування; МПП «Алекс» придбання мінеральної води; ТОВ Фірма «АКТИВ ЛТД» придбання послуг з технічного обслуговування та ремонту РРО; ТОВ «Гермес» придбання продовольчих та супутніх товарів; ПАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» придбання продукції в асортименті; ТОВ «ТЕХМОЛПРОМ» придбання продуктів харчування; ТОВ «Українська дистрибуцій на компанія» придбання товару; ТОВ «БЕВЕРЛІ-ФУДС» придбання клею в асортименті; ТОВ «ОВАЦІЯ» придбання алкогольних напоїв в асортименті; ТОВ «СТИЛЬ-НОВА» - придбання алкогольних напоїв; ТОВ «НВП «АБСОЛЮТНИЙ СТАНДАРТ» придбання алкогольних напоїв; ТОВ «ШУСТОВ-СПИРТ» придбання алкогольних напоїв; ТОВ «Асман» придбання продовольчих товарів; ПМП «ЛОЦМЕН» придбання алкогольних та слабоалкогольних напоїв, продовольчих товарів; ПАТ «Цюрупинське» придбання коньяку в асортименті; ТОВ «ЯВІС-ТОРГ» придбання товару; ТОВ «Італіан Фуд» придбання продукції в асортименті; ПП «ВІН ДОМ» придбання товару; ПП «Дінсал» придбання товару в асортименті; ЧФ ТОВ «Максимум Логістик» придбання алкогольних напоїв; ТОВ «Віна Лівадії» придбання продукції в асортименті; ТОВ «ТД Український продукт» придбання алкогольних напоїв; ПП «Харчовик» придбання алкогольної продукції в асортименті; ТОВ «АЛКО-ПРОФІ» придбання алкогольної продукції; ТОВ «Галичина-Табак» придбання товару в асортименті; ТОВ «САДІН-ТРЕЙД» придбання товару; ТОВ «Інтернаціональна група вин України № 1» придбання продукції в асортименті; ТОВ «Торгівельний альянс «Максимум» придбання товару; ТОВ «ОСОБА_7 Груп» придбання товару; ПрАТ «Вікторія» придбання продовольчих товарів; ТОВ «БАЯДЕРА ЛОГІСТІК» придбання алкогольних напоїв; ТОВ «Атлантіс» придбання алкогольної продукції; ПП «Світчай» придбання товару в асортименті; ТОВ Фірма «ТЕМП» ЛТД придбання лікеро-горілчаних виробів в асортименті; ТОВ «УКРПРОДСНЕКГРУП» придбання продукції в асортименті; ТОВ «Український чайний дім» придбання товару; ТОВ «Системні технології бізнесу» придбання товару в асортименті; ТОВ «СТАРЛІНГ ТРЕЙД» придбання товару; ТОВ «Торговий дім «СНЕКТОРГГРУП» придбання продукції; ТОВ «СОТКА - 7» придбання лікеро-горілчаних виробів; ТОВ «СОММЕЛЬЄ» придбання товару; ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» придбання товару; ТОВ «Прикарпатський Торговий Дім» придбання товару в асортименті; ТОВ «Преміум Снек» придбання товару; ТОВ «Полісся - Трейд» придбання товару в асортименті; ТОВ «Петрус-Алко» придбання лікеро-горілчаної продукції в асортименті; ФОП ОСОБА_8 ІН НОМЕР_9 придбання товару в асортименті; ПП «ОСКАР ФУДЗ» придбання товару в асортименті; ТОВ Фірма «ОНИСС» придбання продукції; ТОВ «ОЛІВ ЛАЙН» придбання товару в асортименті; ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний завод» придбання алкогольних та безалкогольних напоїв; ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім» придбання алкогольних та безалкогольних напоїв; ТОВ «КОТНАР-М» придбання товару; ТОВ «Клас і К» придбання продуктів харчування; ТОВ «Камянка ОСОБА_9» придбання продукції; ТОВ «ІРС Сістем» придбання товару; ПрАТ «Ізмаїльський вин завод № 1» придбання алкогольних напоїв; ТОВ «Комерційний центр «ЗЕВС» придбання товару в асортименті; ТОВ «Делішес Фуд» придбання продуктів харчування; ТОВ «Домінанта Фуд» придбання продуктів харчування; ТОВ «Фірма «ДІСНА» придбання алкогольних та безалкогольних напоїв в асортименті; ПП «Джерело» придбання продукції в асортименті; ТОВ «АЛГ-ГРУП» придбання продовольчих товарів; ТОВ «ВИН АГРО» придбання товару; ТОВ «ВБК Трейд» придбання продуктів харчування; ФГ «АГРО-ЕРА» придбання насіння соняшникового смаженого фасованого «Файне».

На підтвердження реальності придбання товарів та послуг від вказаних контрагентів позивач надав до суду наступні документи: договори поставки та купівлі-продажу товарів та послуг, податкові накладні, платіжні доручення, банківські виписки про рух коштів по рахункам щодо проведення оплати вартості придбаних товарів та послуг за 2014-2015 роки, податкові декларації з податку на додану вартість та податку на прибуток за відповідні податкові періоди.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що під час розгляду справи позивач надав до суду всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин з контрагентами в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивача в періоді, що перевірявся, поставлявся товар та надавалися послуги, а позивач в свою чергу здійснював оплату за поставлений товар та надані послуги з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, які є в матеріалах справи.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним товарів та послуг від контрагентів, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача умов зазначених договорів підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є протиправними та належать до скасування.

Що стосується вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» податок на додану вартість у сумі 19397616,00 грн., то суд зазначає наступне.

Суд встановив, що позивачем у декларації з податку на додану вартість за грудень 2015 року в рядку 24 задекларовано відємне значення податку на додану вартість в розмірі 64186892,00 грн. Вказана сума відємного значення з податку на додану вартість сформована за рахунок податкового кредиту минулих податкових періодів, що підтверджується даними податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за період січень 2014 року-листопад 2015 року.

Так, як вже було встановлено вище вказана сума відємного значення податку на додану вартість підтверджена відповідними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку підприємства, що знаходяться в матеріалах справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року у справі № 815/7080/15 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» до ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, за участю третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання наказів ДПІ у Київському районі м. Одеси № 438-п від 18.09.2015 року, № 564-п від 20.11.2015 року незаконними, про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та стягнення з Державного бюджету України податку на додану вартість в розмірі 44789276,00 грн. було задоволено частково, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області з проведення 18.09.2015 року позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «ЛІССА-С», з питань декларування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та залишку відємного значення який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у березні-липні 2015 року та оформлення її результатів шляхом складання акту перевірки № 2289/22-03/39066857 від 18.09.2015 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 26.10.2015 року № НОМЕР_10, визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 20.11.2015 року № 564-п «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки», визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області з проведення в період з 23.11.2015 року по 27.11.2015 року позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «ЛІССА-С», з питань декларування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та залишку відємного значення який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у березні-липні 2015 року та оформлення її результатів шляхом складання акту перевірки № 3902/22-02 від 04.12.2015 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 10.12.2015 року № НОМЕР_11, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» (65088, м. Одеса, Люстдорфська дорога 92/94, кімната 910, ) відшкодування податку на додану вартість в сумі 44789276,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

При цьому, суд встановив, що стягнута сума податку на додану вартість у розмірі 44789276,00 грн. була задекларована позивачем у рядку 24 декларації (відємне значення) з податку на додану вартість за липень 2015 року.

На підставі цього, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування податку на додану вартість у сумі 19397616,00 грн. (64186892,00 грн. 44789276,00 грн.).

Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

Суд встановив, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість 06.02.2014 року відповідно до свідоцтва платника податку на додану вартість від 06.02.2014 року № 200161208, тобто більше ніж за 12 місяців до грудня 2015 року.

Крім того, суд встановив, що відповідно до наданих позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість за період з січня 2014 року по листопад 2015 року обсяг оподаткованих операцій податком на додану вартість за останні 12 календарних місяців значно перевищує задекларовану суму відємного значення податку на додану вартість.

Зазначені обставини підтверджують той факт, що позивач ґрунтовно та правомірно мав сподіватись на бюджетне відшкодування вказаної суми податку на додану вартість за рахунок коштів Державного бюджету України.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Основною метою ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу № 1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також, закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу № 1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу № 1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже - майно (рішення від 23.02.1995 року у справі «ОСОБА_10 унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів», п.53).

Під дію статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив.

Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має «легітимне сподівання» («Федоренко проти України», «ОСОБА_11 проти України») на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право («Бурдов проти Росії», «ОСОБА_12 проти України», «Агрокомплекс проти України»); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу («Брезовец проти Хорватії», «Рисовський проти України», «Кечко проти України», «Стреч проти Великобританії», «Москаль проти Польщі», «Сук проти України», «Федоренко проти України», «Україна-Тюмень проти України»).

Вказані рішення ЄСПЛ свідчать про те, що захист права особи на відшкодування податку на додану вартість за рахунок державного бюджету повинно розглядати, як захист права особи на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Такий висновок також випливає з п.49 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06).

Згідно п.50 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Тобто, суд повинен встановити чи вчинені дії податкового органу щодо позбавлення права позивача на відшкодування йому задекларованої суми відємного значення податку на додану вартість на підставі закону та у відповідності до нього.

Так, як вже було встановлено судом вище відповідач порушив визначену законом процедуру призначення та проведення перевірки, а винесені ним податкові повідомлення-рішення не відповідають фактичним обставинам та закону.

Таким чином, суд повинен констатувати той факт, що обмеження права позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість (права на майно) здійснене податковим органом, як представником держави Україна, з порушенням основного принципу втручання держави у цей процес принципу законності, що свідчить про недотримання при цьому гарантій для позивача, передбачених ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Положення п.п.200.8-200.13 ст.200 Податкового кодексу України встановлюють алгоритм дій податкового органу щодо проведення перевірки даних декларації, заявлених сум до бюджетного відшкодування та прийняття висновку про відшкодування підтвердженої суми відємного значення за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

В своїх письмових поясненнях представник відповідача зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у судових рішеннях від 16.09.2015 року по справі № 21-881а15, від 17.11.2015 року по справі № 21-4371а15 та від 02.12.2015 року по справі № 21-2650а15, відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключним повноваженням податкових органів та органів державного казначейства, відшкодування податку на додану вартість на користь платника податку повинно відбуватись у формі зобовязання податковий орган скласти висновок та направити його на виконання до відповідного органу державного казначейства.

Однак, на думку суду, положення вказаних судових рішень не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.244-2 КАС України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В зазначених вище судових рішеннях Верховний Суд України зробив висновок про порядок застосування положень ст.200 Податкового кодексу України в частині обрання судом такого способу захисту порушеного права платника податку, як стягнення суми заборгованості з Державного бюджету України на його банківський рахунок.

Цей висновок Верховного Суду України стосувався тієї правової ситуації, коли платник податку подав відповідну заяву про відшкодування суми податку на додану вартість, податковий орган провів відповідну перевірку та підтвердив заявлену до відшкодування суму, але не направив відповідного висновку до органу державного казначейства про повернення цієї суми.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку податковий орган своїми податковими повідомленнями-рішеннями від 06.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 фактично позбавив платника податків права на бюджетне відшкодування.

Тобто, за таких обставин та у такий спосіб відновлення порушеного права позивача, як зобовязання податковий орган скласти відповідний висновок про підтвердження суми задекларованого відємного значення податку на додану вартість в розмірі 19397616,00 грн. та направити його до органу державного казначейства для виконання за встановлених у справі обставин не може бути застосований судом з причини його не ефективності у питанні поновлення прав особи, яка звернулась до суду за захистом.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що обраний позивачем спосіб поновлення порушеного права, а саме стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» відшкодування податку на додану вартість у сумі 19397616,00 грн., є обґрунтованим з огляду на наступне.

Перш за все, вказаний спосіб відшкодування податку на додану вартість, як його перерахування з Державного бюджету України на банківський рахунок платника податків, передбачений нормами пп. «б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України.

Крім того, існуюча судова практика визнає стягнення з Державного бюджету України на банківський рахунок платника податків сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню, належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2009 року по справі № 21-2141ов08 суд зазначив, що в разі порушення податковим органом порядку відшкодування податку на додану вартість або у разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому способом захисту цього права має бути вимога про стягнення зазначених коштів (відшкодування заборгованості).

Також, до вказаних правовідносин слід застосовувати положення постанови Верховного Суду України від 03.06.2014 року по справі № 21-131а14 стосовно способу захисту порушеного права платника податків, в якій Верховний Суд України визнав законним здійснення стягнення з Державного бюджету України суми невідшкодованого податку на додану вартість, оскільки погодився з висновками ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.01.2014 року, якою залишено в силі постанова Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2012 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість з відшкодування податку на додану вартість за травень 2012 року в розмірі 2180908,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача на розпорядження належним йому майном, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд вважає, що в даному випадку саме таким способом поновлення прав є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача розміру відшкодування податку на додану вартість у сумі 19397616,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 19.02.16 року № 78-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЛІССА-С» ».

3. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області по проведенню документальної виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» з питань своєчасності достовірності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

4. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 06.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІССА-С» (65088, м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 92/94, кімната 910, ) відшкодування податку на додану вартість у сумі 19397616 (девятнадцять мільйонів триста девяносто сім тисяч шістсот шістнадцять) грн.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко