Справа № 2а-5812/11/1370
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2011-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в закритті провадження в адміністративній справі

02.08.2011 р., 13:45 № 2а-5812/11/1370

Львівський окружний адміністративний суду у складі:

Головуючого судді Кравчука В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ганачівської Л.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Кат»до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі. В обгрунтування клопотання покликається на те, що акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень, не породжує для позивача правових наслідків, а тому справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач просить у задоволенні клопотання відмовити. Зазначає, що неправомірні, на його думку, висновки, зазначені в акті перевірки, порушують його права та інтереси, створюють невизначеність у господарських правовідносинах за участю контрагентів, договори з якими відповідач вважає нікчемними.

Вирішуючи клопотання, Суд керується п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, в якій зазначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Застосування зазначеної норми повязано з встановленням відсутності юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного суду України від 25.12.1997 р. зазначено, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Оскільки юридична особа є організаційно-правовою формою реалізації прав та інтересів людей, ст. 55 Конституції України поширюється і на юридичних осіб.

У ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Конституційний Суд України розтлумачив, що цю частину необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, для вирішення питання про належність спору до юрисдикції суду необхідно встановити наявність між учасників спору правовідносин, тобто відносин, які врегульовані правом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, уся діяльність субєктів владних повноважень має правову форму, а тому відносини з їх участю є правовими. Діяльність зі складення акту є правовою формою реалізації повноважень органів державної податкової служби, яка врегульована законом та підзаконними нормативними актами. Недотримання цих нормативних актів органом державної податкової служби може спричинити спір. Вирішення такого спору належить до юрисдикції судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З наведених у позовній заяві підстав позову вбачається, що між сторонами є публічно-правовий спір щодо правомірності дій органу державної податкової служби під час оформлення результатів перевірки та відображення їх в акті. Позивач вважає свої права та інтереси порушеними і бажає їх захистити. Вирішення спору не віднесено законом до юрисдикції інших судів, а тому спір повинен розглядатися адміністративним судом.

Суд враховує також і те, що питання про можливість оскарження фактичних дій під час перевірки та висновків, які, на думку позивача, порушують його права, вже досліджувалося Вищим адміністративним судом України, який висловив думку, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (Ухвала ВАС України від 29.06.2010р., справа № К-3945/10).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З цієї норми, слідує, що звернення до суду, як найбільш ефективний засіб юридичного захисту, не може бути обмежене і відмова у правосудді не відповідає цьому принципу.

Відтак, Суд вважає, що справа належить до юрисдикції адміністративного суду і повинна розглядатися по суті.

Керуючись ст.ст. 3, 17, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на неї може бути викладено в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя В.М.Кравчук