Справа № 817/280/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2016 р.Р і в н е 817/280/16
12год. 15хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Прокуратури Рівненської області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т АН О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2016 року №139 «Про звільнення ОСОБА_1П.», поновлення на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 01.02.2016 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2016 року по день постановлення судового рішення.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив суду, що 01.02.2016 наказом прокурора Рівненської області № 139 його було звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Підставою звільнення став наказ Генерального прокурора України № 53ш від 15.07.2015. Однак, позивач вважає, що фактичного скорочення, реорганізації чи ліквідації його посади не відбулося. Зміна назви відділу на відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби повязана із підпорядкуванням органів податкової міліції із складу Міністерства доходів і зборів України до утвореної на його місці Державної фіскальної служби України, яка відбулася ще у 2014 році. Повноваження, обовязки начальника та прокурорів утвореного відділу фактично залишилися тотожними повноваженням попереднього відділу. Крім того, як вказав позивач, фактичного скорочення кількості працівників відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Рівненської області не відбулося, а навпаки кількість збільшена на 1 посаду. Позивач наголосив, що при його звільненні не враховано переважне його право на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Керівництвом прокуратури не прийнято до уваги, що в органах прокуратури він пропрацював більше 27 років, мав достатній досвід наглядової роботи, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Крім того, його нагороджено нагрудним знаком «Почесний працівник прокуратури України», а тому звільнення без погодження з Генеральним прокурором України протиправне. Як вказав позивач, в період з моменту попередження про звільнення 31.07.2015 до дня звільнення 01.02.2016 іншої роботи в прокуратурі Рівненської області йому запропоновано не було, хоча вакантні посади були, і на них призначалися працівники прокуратури. Тому, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 01.02.2016 № 139, поновити його на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 01.02.2016, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач Прокуратура Рівненської області проти позову заперечує, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що Генеральним прокурором видано наказ від 15.07.2015 № 53ш, відповідно до якого у структурі та штатному розписі прокуратури Рівненської області ліквідовано 9 відділів із загальною штатною чисельністю 33 одиниці. Дані штатні одиниці зараховано до резерву Генеральної прокуратури України. Крім того, відповідно до п.2 вказаного наказу у структурі та штатному розписі прокуратури Рівненської області скорочено 85,5 посад. Таким чином, підлягали скороченню 18 посад апарату прокуратури області, з них 12 прокурорсько-слідчих. У звязку з цим, 17.07.2015 прокурором області проінформовано першого заступника прокурора області, заступників прокурора області, а також начальників відповідних відділів про наступне вивільнення працівників у звязку із скороченням штатної чисельності працівників установи. Так, представник прокуратури Рівненської області зазначив, що порядок звільнення прокурора з посади у разі ліквідації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури регламентовано п.2 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії, якщо в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення. Тому, наказом прокурора області від 17.07.2015 №768 було створено таку комісію, на засіданні якої 20.07.2015 в список працівників, рекомендованих до звільнення у звязку з ліквідацією та скороченням у структурі та штатному розписі прокуратури Рівненської області структурних підрозділів та штатних одиниць вирішено внести кандидатуру ОСОБА_1, продуктивність праці якого за результатами порівняльного аналізу була найнижчою. 31.07.2015 позивача було повідомлено про наступне звільнення, про відсутність вакантних посад та про можливість взяти участь у конкурсному відборі на зайняття посади керівника, першого заступника та заступника керівника відповідної місцевої прокуратури. Однак, позивач за результатами такого конкурсу зайняв 9 місце у рейтинговому списку кандидатів на зайняття посад у Здолбунівській місцевій прокуратурі Рівненської області, рекомендацій на призначення керівником місцевої прокуратури не отримав. 01.02.2016 позивача ознайомлено з переліком вакантних посад прокуратури Рівненської області, з працевлаштуванням на які він бажання не виявив. Тому, 01.02.2016 позивача було звільнено з займаної посади. При цьому, як вказав представник відповідача, погодження Генерального прокурора України при звільненні працівника, якого нагороджено нагрудним знаком «Почесний працівник прокуратури України», не вимагається, оскільки таке погодження необхідне лише при звільненні з роботи як застосування заходу дисциплінарного впливу. За таких обставин, представник прокуратури Рівненської області просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 23 травня 2014 року наказом №449 прокуратури Рівненської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області в порядку переведення з Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області з 23.05.2014.

Наказом Генерального прокурора України № 53ш від 15.07.2015 у структурі та штатному розписі прокуратури Рівненської області були ліквідовані окремі відділи, а загальну штатну чисельність ліквідованих одиниць - 33 з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України. Зокрема, згідно п. 1 цього Наказу, з поміж інших, було ліквідовано відділ нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні.

Пунктом 2 цього ж Наказу у штатному розписі прокуратури Рівненської області скорочено 86,5 одиниці та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Натомість, пунктом 4 Наказу № 53ш від 15.07.2015 у структурі управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби з штатним розписом 3 посади, а саме: 1 посада начальник відділу та 2 посади прокурорів.

На виконання вимог вищезазначеного наказу Генеральної прокуратури України 17.07.2015 відповідно до наказу прокуратури Рівненської області №768 з метою обєктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників було утворено комісію, яка відповідно до протокольного рішення від 20.07.2015 на засіданні вирішила рекомендувати прокурору області відповідно до ст. 49-2 КЗпП України попередити про звільнення із займаних посад у звязку із змінами в організації виробництва і праці (за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) окремих працівників, в тому числі начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні ОСОБА_1

31.07.2015 позивач був попереджений про звільнення із займаної посади у звязку із змінами в організації виробництва і праці (п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП) з 30.09.2015. Поряд з цим, у попередженні зазначено про відсутність вакантних посад, які могли б бути запропоновані позивачу (т. І а.с.66).

01.02.2016 позивачу був наданий перелік вакантних посад органів прокуратури Рівненської області станом на 01.02.2016, в якому вказано наступне: апарат прокуратури області: вакансії прокурорсько-слідчих посад: 0, вакансії посад державних службовців та інших посад: 0; місцеві прокуратури: вакансії прокурорських посад: 1 (перший заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури), вакансії посад державних службовців та інших посад: 0. Позивач з вакансіями ознайомлений, з працевлаштуванням не згідний.

01.02.2016 прокуратурою Рівненської області прийнятий наказ №139, відповідно до якого старшого радника юстиції ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області та органів прокуратури України з 01.02.2016 у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (ст. 44 КЗпП України) (т. І а.с.24).

Тобто, підставами звільнення позивача, як зазначено у наказі №139 від 01.02.2016, стали ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість декількох підстав, покладених відповідачем в основу наказу про звільнення, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні підстави звільнення працівників визначені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Надаючи оцінку фактичній підставі для прийняття Наказу № 139 від 01.02.2016, яким звільнено позивача, суд зазначає, що такою став Наказ Генерального прокурора України № 53ш від 15.07.2015, яким у зв'язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Рівненської області відділ нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом 4 наказу утворено у структурі управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби з штатним розписом 3 посади, а саме: 1 посада - начальник відділу та 2 посади - прокурори.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що «Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення».

Аналіз норми п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Однак поняття «ліквідація», «реорганізація», банкрутство», «перепрофілювання» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Матеріалами справи підтверджено, що прокуратура Рівненської області як юридична особа ні ліквідована, ні реорганізована не була. Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців таких відомостей не містить (т. І а.с.83).

В свою чергу, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи публічного права, зокрема відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні з одночасним створенням іншого структурного підрозділу з аналогічними функціями нагляду над органами фіскальної служби, не є ліквідацією або реорганізацією прокуратури Рівненської області в розумінні пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Даний факт свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури прокуратури Рівненської області з формальним перейменуванням лише назви відділу у звязку з підпорядкуванням органів податкової міліції Державній фіскальній службі України. Державна фіскальна служба України на базі Міністерства доходів і зборів України була утворена Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160. Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції. Однак, протягом 2014-2015рр. після створення ДФС та включення податкової міліції до складу ДФС, відділ нагляду за додержанням законів органами податкової міліції функціонував, не змінюючи назви.

Крім того, судом встановлено, що правовий статус новоствореного підрозділу не змінився. Відповідно до Положення про управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області, затвердженого наказом прокуратури Рівненської області від 20.02.2015 № 20, діючого до ліквідації відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції, даний відділ входив до складу управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області (т. І а.с. 196-203). Згідно з Положенням про управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області, затвердженим Наказом прокуратури Рівненської області від 12.08.2015 №78, до складу управління входить новостворений відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби (т. І а.с.183-191). Здійснюючи аналіз основних напрямків діяльності та завдань ліквідованого відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції та новоствореного відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби, регламентованих у вказаних Положеннях, суд прийшов до висновку, що функції відділів є ідентичними за змістом та за обсягом.

Функціональні обовязки начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні аналогічні функціональним обовязкам начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, тобто трудові функції начальника ліквідованого та новоствореного структурного підрозділу прокуратури області не змінилися, що підтверджено дослідженими судом розподілом службових обовязків між працівниками відділу, затвердженими заступником прокурора області 14.07.2014 та першим заступником прокурора області 10.08.2015 (т. І а.с.163-165, 179-182).

За таких обставин, судом встановлено, що ні ліквідації, ні реорганізації прокуратури Рівненської області не відбулося. Фактична зміна лише назви структурного підрозділу, у якому працював ОСОБА_1 (із «відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні» на «відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні») не є ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури в розумінні вимог статті 40 Кодексу законів про працю України.

Під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Посада - це визначена структурою і штатним розкладом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Досліджуючи обставини, які повязані зі скороченням чисельності та штату працівників прокуратури Рівненської області як можливою підставою для звільнення позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 Наказу Генеральної прокуратури України № 53ш від 15.07.2015 у штатному розписі новоутвореного відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби затверджено 3 штатні посади, а саме: 1 посада - начальник відділу та 2 посади прокурори, за рахунок резерву Генеральної прокуратури України.

Матеріалами справи підтверджено, що у штаті як ліквідованого, так і новоутвореного відділу існувала аналогічна посада «начальник відділу», яку займав позивач до його звільнення.

Відповідно до пункту 2 вказаного Наказу Генеральної прокуратури України №53ш від 15.07.2015 скорочено у структурі та штатному розписі прокуратури Рівненської області 86,5 посад та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України згідно переліку. Однак посада начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні серед цього переліку відсутня, тобто посада позивача скороченою у штатному розписі прокуратури Рівненської області не була.

Таким чином, жодних скорочень посад у відділі нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні не відбулося.

Аналізуючи структуру та штатний розпис прокуратури Рівненської області, суд приходить до висновку, що зміни в організації виробництва і праці у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників мали місце, однак такі зміни не мали жодного відношення до посади, яку займав позивач.

Тобто, Наказ Генеральної прокуратури України № 53ш від 15.07.2015 є юридичним фактом, який зумовив зміни в організації праці у прокуратурі Рівненської області, проте виходячи із змісту таких змін, суд зазначає, що вони не призвели до скорочення посади «начальника відділу», яку займав позивач, оскільки у новоутвореному відділі з аналогічними функціями та завданнями така посада також існує.

Тому, виходячи із правової природи змін в організації праці прокуратури Рівненської області (у частині, що стосується позивача), такі зміни не можуть вважатися законною підставою для звільнення позивача. Отже, звільнення ОСОБА_1 із посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, на переконання суду, є безпідставним та ґрунтується на помилковому застосуванні норм п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що свідчить про його протиправність.

Такий висновок узгоджується із практикою Вищого адміністративного суду України (Ухвала від 30.09. 2015 року у справі № К/800/20490/15, від 18.02.2014 року у справі № К/800/40453/13). Зміст висновків суду касаційної інстанції полягає у тому, що у випадку коли ліквідовується один структурний підрозділ юридичної особи публічного права із створенням іншого, на який покладено такі ж функції, і у складі якого є така ж посада яку займала звільнена особа, таке звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вважається безпідставним.

Крім того, суд прийшов до висновку, що крім відсутності правових підстав для звільнення позивача, відповідач порушив ще й процедуру звільнення, оскільки прокуратурою Рівненської області повністю проігноровано положення частини другої статті 40 КЗпП України та не виконано обовязок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівнику не була надана на тому або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота, або запропонована робота, від якої він відмовився з поважних причин. Судам необхідно надавати оцінку і тому, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За загальним правилом, таке переведення повинно забезпечуватися на іншу посаду за цією ж трудовою функцією (спеціальність, кваліфікація, виконувані обов'язки).

При дослідженні судом матеріалів справи встановлено, що попередження про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці прокуратури області отримано позивачем 31.07.2015. У повідомленні, з поміж іншого зазначено, що вакантні посади відсутні та запропоновано позивачу взяти участь у конкурсному відборі на зайняття посади керівника, першого заступника та заступника керівника відповідної місцевої прокуратури.

Тобто, відповідачем взагалі на було запропоновано позивачу жодної з посад, передбачених у штатному розписі прокуратури Рівненської області. 01.02.2016 у день звільнення позивача позивачу знову ж наданий перелік вакантних посад органів прокуратури Рівненської області, де вказано про відсутність вакансій в апараті прокуратури області, а лише зазначено про наявність вакантної посади першого заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури.

В судовому засіданні відповідач - прокуратура Рівненської області надала перелік вакантних посад прокуратури Рівненської області станом на 01.08.2015, 01.09.2015, 01.10.2015, 01.11.2015, 01.12.2015, 01.01.2016, 01.02.2016 (т. І а.с.166-172), де вказано про відсутність вакансій в апараті прокуратури області. Однак, твердження відповідача про відсутність вакансій судом до уваги не береться, оскільки обовязок роботодавця по працевлаштуванню працівника, покладений на нього частиною другою статті 40 КЗпП України, виникає саме в момент офіційного попередження про наступне вивільнення. А на противагу такій вимозі законодавства, відповідач одночасно із попередженням про звільнення позивача, не запропонував ОСОБА_1 іншу посаду за цією ж трудовою функцією (спеціальність, кваліфікація, виконувані обов'язки). Крім того, доказів ознайомлення ОСОБА_1 з такими переліками відповідачем не надано.

Посилання представників відповідача на відсутність вакансій у прокуратурі Рівненської області спростовується дослідженими судом доказами, наявними у матеріалах справи.

Так, судом встановлено, що в період між попередженням (31.07.2015) позивача про звільнення із займаної посади до самого звільнення (01.02.2016) існували вакантні посади у новостворених відділах прокуратури Рівненської області та проводився добір працівників для їх зайняття (т. І а.с.220-250, т. ІІ а.с.1-44), а відтак існувала можливість для працевлаштування позивача, яку роботодавець не реалізував.

Крім того, вакансії у новоствореному відділі нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби заповнювалися відразу після прийняття до виконання наказу Генеральної прокуратури України від 15.07.2015 №53ш. Вільні посади у новоствореному відділі нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби, так і в інших відділах прокуратури Рівненської області існували та поступово заповнювалися. Крім того, як було встановлено судом та не заперечувалося представниками прокуратури Рівненської області, на посади новоутворених відділів призначалися, в тому числі, працівники районних прокуратур, які в апараті прокуратури Рівненської області не працювали, зокрема, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (т. І а.с. 245-246, т. ІІ а.с.42).

На посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби було призначено ОСОБА_7 з 27.07.2015 відповідно до наказу прокуратури Рівненської області від 23.07.2015 №959 (т. І а.с. 174), що свідчить про наявність вакантної посади начальника у новоствореному відділі, яка могла б бути запропонована позивачу.

Посилання відповідача на перебування позивача на лікарняному, у звязку з чим була відсутня можливість запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади, судом до уваги не береться, оскільки позивач перебував на лікарняному з 29.09.2015, а посади як у відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби, так і в інші відділи заповнювалися ще з липня 2015 року. Крім того, перебування на лікарняному працівника не є перешкодою для виконання обов'язку роботодавця щодо повідомлення особи про наявні вакантні посади.

Таким чином, звільнивши позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач не вжив жодних заходів з метою працевлаштування позивача на відповідній посаді у новоутвореному відділі або іншу вакантну посаду, що свідчить про порушення встановленого порядку його звільнення.

Крім того, відповідно до ст. 42 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог статті 42 Кодексу, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Твердження відповідача про те, що інші працівники ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 мають більш високу продуктивність праці та кваліфікацію, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на їх обґрунтування. Крім того, відповідачем не враховано, що позивач має більше 20 років стажу роботи в органах прокуратури, на керівних посадах більше 11 років, за час роботи на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Рівненської області до дисциплінарної відповідальності не притягувався, неодноразово заохочувався керівництвом прокуратури Рівненської області, нагороджений нагрудним знаком «Почесний працівник прокуратури України». Посилання представників відповідача на неодноразові факти притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності протягом роботи в органах прокуратури порівняно з іншими претендентами на залишення на роботі, що є їхньою значною перевагою, необґрунтоване та безпідставне, оскільки стаж роботи позивача в органах прокуратури (більше 20 років) не можна вважати співрозмірним для порівняння зі стажем інших працівників: ОСОБА_7 10 років, ОСОБА_8 9 років, ОСОБА_9 3 роки.

Характеристику, надану ОСОБА_1 першим заступником прокурора Рівненської області П.Романчуком (т. І а.с.108-110), не можна вважати достатнім та беззаперечним доказом низької кваліфікації та продуктивності праці позивача, оскільки вказана характеристика містить в основному твердження про відсутність особистої участі ОСОБА_1, зокрема у державному обвинуваченні як процесуального прокурора, у вивченні матеріалів закритих кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС на предмет їх законності, у нескладенні відповідних довідок, у перевірках з питань додержання вимог КПК України слідчими податкової міліції, у розгляді матеріалів проведених негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях податкової міліції, у виконанні завдань та доручень Генеральної прокуратури України. Однак, ОСОБА_1 перебував на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції, і відповідно до розподілу службових обовязків між працівниками відділу (т. І а.с.163-165) як начальник відділу, зокрема організовував роботу, здійснював керівництво відділом, здійснював процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, забезпечував контроль за виконанням завдань, перевіряв обгрунтованість висновків працівників відділу, забезпечував нагляд, забезпечував проведення аналітичної роботи у відділі, розподіляв обовязки між працівниками відділу і т.д. Тобто, позивач, як начальник відділу, зобовязаний був, в першу чергу, організувати роботу відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції та забезпечити його роботу.

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 є протиправним, оскільки проведене роботодавцем (прокуратурою Рівненської області) як без визначених законом підстав, так і в порушення встановленої процедури, а тому наказ прокуратури Рівненської області від 01.02.2016 №139 підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на роботі, то суд розглядаючи її бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що у зв'язку із прийняттям Наказу Генеральної прокуратури України № 53ш від 15.07.2015 фактично змінилася назва структурного підрозділу, у якому працював ОСОБА_1 При цьому зміни в організації виробництва і праці у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників прокуратури Рівненської області мали місце, однак такі зміни не мали жодного відношення до посади, яку займав позивач. Як зазначалося, правовий статус відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби (його основні завдання, функції) не змінився порівняно з ліквідованим відділом нагляду за додержанням законів органами податкової міліції. Також, у штаті як у ліквідованого, так і новоутвореного відділу існувала аналогічна посада «начальник відділу», яку займав позивач до його звільнення.

Крім того, управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області, у структурі якого існував відділ нагляду за додержанням законів органами податкової міліції, змінило назву на «управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області».

За таких обставин, незаконно звільнений із займаної посади ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, аналогічній із посадою, з якої його звільнено, і яка існує на даний момент. На момент прийняття судом рішення посада, з якої було звільнено позивача, у штатному розписі прокуратури Рівненської області відсутня, а тому суд не вбачає можливим поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні. Такий висновок узгоджується із практикою Вищого адміністративного суду України (Ухвала від 30.09. 2015 року у справі № К/800/20490/15, від 18.02.2014 року у справі № К/800/40453/13).

Разом з тим, у випадку, якщо порушення з боку субєктів владних повноважень ще не припинені, суд установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси позивача, самостійно обравши при цьому спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод і інтересів.

Дійшовши висновку про порушення законодавства при звільненні ОСОБА_1, встановивши при цьому неможливість поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, і яка на даний час не існує, суд зазначає, що належним способом захисту відновленого права позивача повинно бути поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданною відповідно до цьогоКодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки вразі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіхосіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, нормами чинного КАС України передбачено право суду у виключних випадках виходити за межі позовних вимог, якщо буде з'ясовано, що це необхідно для забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 КАС України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тому, для захисту порушеного права суд виходить за межі позовних вимог та приходить до висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 01.02.2016.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Таким чином, задоволенню також підлягає позовна вимога про стягнення з прокуратури Рівненської області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 02.02.2016 по 20.05.2016 в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Згідно довідки головного бухгалтера прокуратури Рівненської області (т. І а.с.68), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 137 грн. 86 коп.. Тому до виплати за час вимушеного прогулу підлягає заробітна плата в розмірі 15026 грн. 74 коп.

За приписами статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, необхідність їх задоволення, та наявність визначених нормами КАС України підстав для звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 01.02.2016, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4135 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Рівненської області від 01.02.2016 № 139 «Про звільнення ОСОБА_1П.».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 01 лютого 2016 року.

Стягнути з прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15026 (п'ятнадцять тисяч двадцять шість) грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 01 лютого 2016 року.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4135 (чотири тисячі сто тридцять п'ять) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.