Справа № 826/394/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 травня 2016 року № 826/394/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до третя особа:Секретаря судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2, - Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -
про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання вчинити дії , -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Секретаря судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2 (надалі - відповідач або секретар судової палати ВССУ), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - третя особа або ВССУ), в якому просить:

- визнати протиправними, нечинними та скасувати рішення та дії секретаря судової палати ВССУ ОСОБА_2 з надання ОСОБА_1 відповіді від 29.12.2015, як вчинення акта індивідуальної дії, що визначає для позивача права і обов'язки, та не відповідають вимогам обґрунтованості, законності і доцільності;

- стягнути з секретаря судової палати ВССУ ОСОБА_2 завдану ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.;

- постановити окрему ухвалу і направити її: голові ВССУ - для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; зборам суддів ВССУ - про вирішення питань про відповідність ОСОБА_2 займаній посаді секретаря судової палати у цивільних справах ВССУ; Генеральній прокуратурі України - для притягнення винних публічних і службових осіб ВССУ ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення протиправних дій.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на протиправність дій секретаря судової палати ВССУ ОСОБА_2 щодо складання та підписання листа від 29.12.2015, наданого у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 14.12.2015 про відвід судді ВССУ ОСОБА_3 від розгляду касаційної справи № 6-35029ск15 з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 20 Цивільного процесуального кодеку України. На переконання позивача, відповідач не уповноважений на розгляд вказаної заяви ОСОБА_1 від 14.12.2015, що є процесуальним документом та адресована колегії суддів ВССУ. Натомість відповідь на заяву позивача від 14.12.2015 мала надаватись за підписом голови ВССУ або його заступника чи начальника відділу обліку судових документів управління діяльності судової палати у цивільних справах ВССУ та після її вирішення колегією суддів ВССУ. Внаслідок таких протиправних дій відповідача позивач стверджує, що зазнав моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та попередньо подав до канцелярії суду заперечення проти позову від 23.02.2016 № 6-536/0/4-16. В тексті своїх заперечень секретар судової палати ВССУ ОСОБА_2 зазначила, що заява позивача від 14.12.2015 про відвід судді підлягала розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки касаційне провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2015 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015 не було відкрито. У зв'язку з цим заяву позивача від 14.12.2015 було передано на опрацювання відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах ВССУ, до повноважень якого, зокрема, належать розгляд та підготовка проектів відповідей на скарги, звернення, запити, клопотання, що надійшли до судової палати. За результатами розгляду зазначеної заяви позивача відповідачем надано відповідь (лист від 29.12.2015 № 611-88398/0/19-15), якою повідомлено про результат розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 та наявні у нього права відповідно до процесуального законодавства. Тобто, надана відповідь мала суто інформативний характер та не створювала для позивача жодних прав і обов'язків, а тому відповідно не є правовим актом індивідуальної дії.

Представник третьої особи у в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи, наведені у письмових поясненнях, що схожі з доводами відповідача.

В судовому засіданні 17.03.2016 за участі позивача та представника третьої особи суд, керуючись нормою ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами і третьою особою документи та матеріали, заслухавши думки позивача і третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ВССУ з касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2015 по справі № 761/11517/15-ц (провадження № 4-с/761/130/2015) та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015 по справі № 22ц/796/10082/2015.

У відповідності до ст. 327 Цивільного процесуального кодексу України дана касаційна скарга була зареєстрована та передана судді-доповідачу ОСОБА_3

Ухвалою судді ВССУ ОСОБА_3 від 25.11.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали ВССУ від 25.12.2015 ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції заяву про усунення недоліків від 14.12.2015. Крім того, того ж дня ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду касаційної справи № 6-35029ск15 (копія такої заяви наявна в матеріалах справи). Обидві вказані заяви були передані судді-доповідачу для долучення до матеріалів касаційного провадження та врахування під час прийняття відповідного рішення за результатами розгляду касаційної скарги.

Ухвалою судді ВССУ ОСОБА_3 від 17.12.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстави невиконання вимог ухвали цього суду від 25.11.2015. Копія такої ухвали ВССУ від 17.12.2015 була направлена на адресу позивача листом від 23.12.2015 № 86906/19-15, що не заперечується позивачем.

Окремо, у відповідь на заяву позивача від 14.12.2015 про відвід судді, ОСОБА_1 надіслано лист ВССУ від 29.12.2015 вих. № 611-88398/0/19-15 за підписом секретаря судової палати у цивільних справах ОСОБА_2 В тексті цього листа наведена інформація про результати розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 та повідомлено про наявність у заявника права на подання належно оформленої згідно вимог ст. 326 Цивільного процесуального кодексу України касаційної скарги разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

Вважаючи такий лист та дії відповідача зі складання та підписання листа від 29.12.2015 вих. № 611-88398/0/19-15 протипрваними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, - ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до преамбули Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (в редакції чинній на момент звернення позивача із завою від 14.12.2015, далі - Закон № 393/96-ВР) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу норм ст. 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, пропозиція (зауваження) - це звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства; заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності; клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо; скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 15 Закону 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 19 зазначеного Закону у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону 393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 4 ст. 15 Закону 393/96-ВР).

Відповідно до ст. 12 Закону 393/96-ВР дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем в період залишення його касаційної скарги без руху ухвалою ВССУ від 25.11.2015 була подана заява від 14.12.2015 про відвід судді ВССУ ОСОБА_3

За змістом ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про відвід розглядається за участю осіб, які беруть участь у справі та особи, яка заявила відвід. Заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

В свою чергу відповідно до норм гл. 2 розд. V ЦПК України ВССУ розглядає справи в порядку касаційного розгляду після відкриття касаційного провадження у справі про що згідно ч. 1 ст. 328 цього Кодексу постановляється відповідна ухвала, та витребування матеріалів справи з суду першої інстанції.

Ухвалою ВССУ від 17.12.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстави невиконання вимог ухвали цього суду від 25.11.2015.

Таким чином, касаційне провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління у м. Києві на дії державного виконавця не відкривалося, відповідну ухвалу про відкриття касаційного провадження постановлено не було, матеріали справи з суду першої інстанції не витребовувалися та відповідно розгляду самої справи ВССУ не відбувалося.

За даними листа ВССУ від 03.02.2016 № 1916775/0/1916, наданого у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 25.01.2016, ухвала ВССУ від 17.12.2015 про визнання касаційної скарги неподаною та її повернення, набрала законної сили у відповідності до ст. 349 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене суд погоджується з посиланнями відповідача на те, що заява позивача від 14.12.2015 про відвід судді ВССУ не підлягала розгляду в порядку, визначеному нормам ЦПК України, та мала бути розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Судом встановлено, що за результатами розгляду вказаної заяви позивача від 14.12.2015 йому була надана відповідь, оформлена у вигляді листа ВССУ від 29.12.2015 вих. № 611-88398/0/19-15. Даний лист підписала секретар судової палати у цивільних справах ОСОБА_2, що на думку суду, не суперечить вимогам Закону України «Про звернення громадян», оскільки як зазначалося вище по тексту рішення, розгляд звернень громадян може бути доручено посадовій особі чи підрозділу службового апарату, спеціально уповноваженим здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань відповідного державного органу, що отримав звернення.

Так, у відповідності до ст. 33 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI Вищий спеціалізований суд (до якого в тому числі відноситься ВССУ) має наступні повноваження: 1) здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом; 2) у випадках, передбачених процесуальним законом, розглядає справи відповідної судової спеціалізації як суд першої або апеляційної інстанції; 3) аналізує судову статистику, вивчає та узагальнює судову практику; 4) надає методичну допомогу судам нижчого рівня з метою однакового застосування норм Конституції та законів України у судовій практиці на основі її узагальнення та аналізу судової статистики; дає спеціалізованим судам нижчого рівня рекомендаційні роз'яснення з питань застосування законодавства щодо вирішення справ відповідної судової спеціалізації; 5) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Частиною 4 ст. 31 цього Закону України визначено, що у вищому спеціалізованому суді утворюються палати з розгляду окремих категорій справ. Судову палату очолює секретар судової палати, який обирається з числа суддів цього суду строком на два роки. Рішення про утворення судової палати, її склад, а також про обрання секретаря судової палати приймаються зборами суддів вищого спеціалізованого суду за пропозицією голови суду. Секретар судової палати організовує роботу відповідної палати, контролює здійснення аналізу та узагальнення судової практики у справах, віднесених до компетенції палати, інформує збори суддів вищого спеціалізованого суду про діяльність судової палати.

Згідно наданих третьою особою копій рішень зборів суддів ВССУ від 26.10.2010 за № 2 і від 15.05.2015 за № 10, у ВССУ утворено дві окремі судові палати з розгляду цивільних та кримінальних справ. Секретарем судової палати з розгляду цивільних справ з 15.05.2015 обрано ОСОБА_2

Таким чином, у разі надходження звернень громадян, які стосуються роботи відповідної палати, вищого спеціалізованого суду, їх розгляд та відповідь на них може надаватися за підписом секретаря такої палати, що й мало місце в даному випадку.

Відтак, суд дійшов висновку, що секретар судової палати ВССУ ОСОБА_2 при складанні та підписання листа від 29.12.2015 вих. № 611-88398/0/19-15 діяла в межах вимог Законів України «Про судоустрій та статус суддів» і «Про звернення громадян», та на виконання рішень зборів суддів ВСС України.

Крім того, проаналізувавши зміст такого листа від 29.12.2015, суд дійшов висновку, що останній за своїм характером носить інформаційний характер та не підпадає під визначення правового акта індивідуальної дії як правового акта компетентного органу або посадової особи, виданий на підставі юридичних фактів і норм права, що визначає права, обов'язки або міру юридичної відповідальності конкретних осіб.

Суд вважає, що даний лист не створює для позивача жодних юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміну чи припинення, а тому зазначений лист є таким, що не має правового значення, а отже, не є актом у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналіз змісту даної правової норми дає підстави суду стверджувати, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено рішень, дій (бездіяльності) відповідача, в межах заявлених позовних вимог, які б порушували права, законні інтереси чи свободи ОСОБА_1 чи створювали перешкоди для їх здійснення, відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині вимог про визнання протиправними рішення від 29.12.2015 (листа) та дій відповідача щодо надання відповіді на заяву позивача від 14.12.2015 про відвід судді слід відмовити.

Щодо правомірності заявлених позивачем решти позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Частинами 1 - 2 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Оскільки судом під час розгляду даної адміністративної справи не виявлено порушення закону, наявності підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб ВССУ, рішення, дії чи бездіяльність яких позивач просив визнати протиправними, а постановлення окремої ухвали в розумінні ст. 166 КАС України є правом суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні постановлення окремої ухвали.

Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн., заподіяної протиправними діями відповідача, яка полягає у спричиненні йому душевних хвилювань та завдання стресу, що призвело до погіршення стану здоров'я, у зв'язку з незадоволенням заяви про відвід судді ВССУ.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо складання та підписання листа від 29.12.2015 у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 14.12.2015 про відвід судді не знайшли своє підтвердження, а тому суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд має керуватися критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність його дій, водночас позивачем недоведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення..

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук