Справа № 804/3833/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2016 р. м. Київ К/800/9094/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі за позовом Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (надалі - позивач, УПФУ) звернулось до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - відповідач, Фонд) з позовними вимогами про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем у зв'язку з виплатою пенсій по інвалідності громадянину ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4) за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року, включно, в розмірі 600,00 грн.

Позов умотивований тим, що УПФУ призначена та виплачується пенсія ОСОБА_4 унаслідок трудового каліцтва. На думку пенсійного органу, вказана пенсія повинна відшкодовуватися відповідачем, проте останній відмовив приймати її до відшкодування, пославшись на те, що вказаний громадянин працював на підставі цивільно-правової угоди, а тому відповідні витрати на виплату пенсії відшкодуванню не підлягають.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Суд апеляційної інстанції постановив: стягнути з Фонду на користь УПФУ витрати у зв'язку з виплатою пенсій по інвалідності ОСОБА_4 за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року, включно, в розмірі 600,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач проти касаційної скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2016 року допущено заміну позивача у справі на Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в порядку процесуального правонаступництва на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1055.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як установлено судами, відповідно до Акту від 26 лютого 2013 року № 1 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22 лютого 2013 року з ОСОБА_4, комісія, оглянувши місце нещасного випадку, ознайомившись із поясненнями потерпілого та свідка цієї події, вивчивши медичну документацію, розглянувши обставини і причини нещасного випадку, дійшла висновку, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом.

В липні 2013 року ОСОБА_4 надав до УПФУ для призначення пенсії по інвалідності пакет документів, у результаті чого з 09 липня 2013 року позивачем назначена пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Витрати УПФУ по виплаті ОСОБА_4 пенсії за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року, включно, в розмірі 600,00 грн. заявлені пенсійним органом до відповідача, а останній листом від 06 вересня 2013 року № 04/4624 повідомив позивача про неприйняття таких витрат до відшкодування, що й стало підставою для звернення з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, не прийнявши до відшкодування суми виплаченої позивачем ОСОБА_4 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за спірний період в сумі 600,00 грн., діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про стягнення з Фонду на користь УПФУ спірних витрат, понесених у зв'язку з виплатою пенсій по інвалідності ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що страховиком, котрий має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території країн СНД та України, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. В разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодувати ПФУ понесені витрати.

Колегія суддів вважає висновки судів обох інстанцій передчасними.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Таких висновків необхідно дотримуватися судам під час ухвалення рішень.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначає Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до абзацу першого статті 2 якого дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Як під час судового розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, так і в касаційній скарзі відповідач наголошував, що підставою для відмови в прийнятті до відшкодування витрат УПФУ, пов'язаних із виплатою ОСОБА_4 пенсії, стало те, що останній на момент отримання каліцтва працював на підставі цивільно-правової угоди, та не перебував у трудових відносинах із відповідним підприємством.

Попре викладене, суди, як першої, так і апеляційної інстанції, не надали оцінки вказаним твердженням відповідача.

Без з'ясування вказаних обставин у сукупності з наявними у справі доказами та надання крізь їх призму оцінки спірним відносинам правильне вирішення питання наявності або відсутності підстав для задоволення позову є неможливим.

Оскільки ухвалені судами обох інстанцій рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України щодо законності і обґрунтованості, такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 227 КАС України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: