Справа № 816/504/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року 17:00м. ПолтаваСправа № 816/504/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представників позивача - Приходько О.Я., Луцаєвої В.М.,

представників відповідача - Хорішка А.М., Ткаченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" (22525915) - уповноваженої особи за договором від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" (22525915) - уповноваженої особи за договором від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність (надалі по тексту - позивач, Уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про: визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 30 березня 2016 року № 28 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512"; зобов'язання Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області вчинити дії з відновлення реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512" з моменту винесення спірного рішення, тобто з 30 березня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на протиправність рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512" із загальних підстав, чим порушено особливий порядок визначений саме для таких платників податків.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, посилались на правомірність прийнятого рішення з підстав подання позивачем податкової звітності з податку на додану вартість протягом періоду з 01 березня 2015 року по 29 березня 2016 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

14 вересня 1995 року між Підприємством "Полтаванафтогаз" та компанією "Carpatsky Petroleum Corporation" був укладений договір № 410/95 про спільну діяльність без створення юридичної особи /а.с. 10-29/.

Вказаний Договір про спільну діяльність перебуває за основним місцем обліку в ДПІ у м. Полтаві з 18 грудня 1997 року, що підтверджується Довідкою інспекції за формою № 4-ОПП від 24 грудня 2012 року за № 88385 /а.с. 38/.

30 березня 2016 року відповідачем прийнято рішення №28 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512" /а.с.9/.

Не погоджуючись з даним рішенням та вважаючи за необхідне зобов'язати відповідача вчинити дії з відновлення реєстрації такого платника податку на додану вартість, позивач звернувся до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони згідно з вимогами передбаченими частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо, крім іншого:

г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту;

з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач, в обґрунтування останнього підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Договору про спільну діяльність визначає саме подання позивачем податкової звітності з податку на додану вартість протягом періоду з 01 березня 2015 року по 29 березня 2016 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій 0 гривень, посилаючись, при цьому, саме на положення підпункту "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку такому рішенню, суд виходив з наступного.

Договір № 410/95 укладений для здійснення спільної виробничо-господарської діяльності з видобутку нафти і газу у процесі освоєння та розробки Рудівсько- Червонозаводського родовища (пункти 1.1, 1.2 Договору № 410/95).

Відповідно до пункту 11.1 Договору № 410/95 сторони уповноважили Підприємство "Полтаванафтогаз" на ведення спільних справ, пов'язаних з виконанням Договору.

В зв'язку з реорганізацією Підприємства "Полтаванафтогаз" шляхом приєднання до ВАТ "Укрнафта", до Договору № 410/95 були внесені Зміни та доповнення від 26 серпня 1998 року, відповідно до яких учасниками за Договором № 410/95 визначено ВАТ "Укрнафта" та компанія "Carpatsky Petroleum Corporation", США /а.с.29-36/, відповідно до яких Договір № 410/95 доповнений "значенням терміну "Управляючий - розуміється НГВУ "Полтаванафтогаз", яке в особі його керівника та інших відповідальних працівників здійснює керівництво Спільною Діяльністю і організовує ведення спільних справ Учасників".

Відповідно до п. 1.13 Договору № 410/95 (в редакції Змін та доповнень від 26.08.1998) сторони обумовили строк дії Договору - до 03.03.2023. Вказане не заперечувалось представниками відповідача в ході судового розгляду справи.

Особливий порядок оподаткування, реєстрації платником податків та податку на додану вартість за договорами про спільну діяльність встановлено Податковим кодексом України, Порядком обліку платників податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 (далі - Порядок обліку платників податку) та Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1130 від 14.11.2014, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2014 за № 1456/26233 (далі - Положення про реєстрацію платниками ПДВ).

Обов'язок перебування на обліку у контролюючих органах платників податків за договорами про спільну діяльність від моменту набрання ними чинності до моменту їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, встановлено статтями 64, 67 ПКУ.

Відповідно до п. 64.6 ст. 64 ПКУ на обліку у контролюючих органах повинні перебувати договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом. Цим же підпунктом встановлено, що взяття на облік договору здійснюється шляхом додаткового взяття на облік учасника договору про спільну діяльність як платника податків - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання цього договору. Заяву про взяття на облік такий платник податків зобов'язаний подати протягом 10 календарних днів після реєстрації договору або після набрання ним чинності, якщо відповідно до законодавства реєстрація договору не проводиться.

Пунктом 67.4 статті 67 ПКУ встановлено, що договори про спільну діяльність знімаються з обліку у контролюючих органах після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку.

В силу вимог п.п. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 та п.п. 4) п. 180.1 ст. 180 ПКУ договори про спільну діяльність є платниками податку на додану вартість.

Так, згідно з п.п. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 ПКУ для цілей оподаткування податком на додану вартість дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи, вважаються окремою особою у межах такої діяльності. Цим же підпунктом встановлено, що платником податку на додану вартість є особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи. При цьому такий облік ведеться платником податку на додану вартість, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

Відповідно до п.п. 4) п. 180.1 ст. 180 ПКУ особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи, є платником ПДВ.

При цьому, особливості реєстрації договорів про спільну діяльність платниками ПДВ та анулювання такої реєстрації визначаються наступними приписами.

Підпунктом 6 пункту 3.5 Положення про реєстрацію платниками ПДВ встановлено, що для договорів про спільну діяльність реєстраційна заява платника ПДВ подається особою, відповідальною за утримання та внесення податку на додану вартість до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність або договору управління майном, одночасно із документами для взяття на облік договору про спільну діяльність згідно з Порядком обліку платників податку.

Аналогічну вимогу містить п. 4.6 Порядку обліку платників податку, яким встановлено, що подання документів для взяття на облік договорів про спільну діяльність здійснюється одночасно із реєстраційною заявою платника ПДВ.

Наведені приписи визначають обов'язок реєстрації осіб, що ведуть облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи, платниками ПДВ саме в момент їх реєстрації платником податків в контролюючому органі, та не передбачають іншої можливості їх реєстрації платниками ПДВ, в тому числі добровільної чи повторної.

Особливості визначення строку реєстрації платниками ПДВ договорів про спільну діяльність та моменту його закінчення визначаються п. 183.16 ст. 183 та п. 67.4 ст. 67 ПКУ, які за своєю правовою дією є спеціальними нормами по відношенню до п. 181.1 ст. 181, ст. 182 та п.п. "г" п. 184.1 ст. 184 ПКУ.

Підпунктом 183.16 пункту 183 ПКУ встановлено, що для осіб, для яких відповідно до законодавства визначено строк, на який утворено таку особу, або строк, після якого змінюються дані реєстрації платника податку, реєстрація платником податку діє до закінчення такого строку.

Вказану законодавчу вимогу закріплено в п. 3.14 Положення про реєстрацію ПДВ, згідно якого якщо відповідно до законодавства визначено строк, на який утворено особу, або строк, після якого змінюються дані реєстрації платника ПДВ, реєстрація платником ПДВ діє до закінчення такого строку. У таких випадках до Реєстру вноситься дата такого строку. Якщо до/після закінчення зазначеного строку у порядку, визначеному законодавством, такий строк продовжується, платник ПДВ підлягає перереєстрації.

Для договорів про спільну діяльність законодавчо встановлений строк, на який утворено таку особу та пунктом 67.4 статті 67 ПКУ наведено вичерпний перелік обставин, при настанні яких такі договори знімаються з обліку у контролюючих органах, в тому числі з реєстрації платниками ПДВ, а саме - після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку.

Таким чином, законодавством встановлено, що для договору про спільну діяльність реєстрація платником ПДВ є обов'язковою, яка починається з моменту його реєстрації в контролюючому органі та закінчується при настанні обставин, встановлених п.67.4 ст.67 Податкового кодексу. Інших обставин припинення такої реєстрації стосовно договорів про спільну діяльність не передбачено, як самим ПКУ, так і іншими нормативно-правовими актами, які визначають особливий порядок ведення обліку за такими договорами.

Крім того, суд зауважує, що відповідач, приймаючи рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512", фактично порушив його право на розпорядження сумами від'ємного значення у розмірі 8840712 грн, наявність яких контролюючим органом не спростовувалась та підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили у справі № 816/2005/14 /а.с. 103-115/.

Згідно пункту 200.4 статті Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про очевидне порушення відповідачем норм Податкового кодексу України при винесенні спірного рішення, що призвело до порушення ним статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а саме право на мирне володіння своїм майном, що також є невід'ємним правом на повагу до своєї власності.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади /рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.

Суд констатує, що анулювання реєстрації платника податку на додану вартість фактично завдало негативного впливу на господарську діяльність позивача, відсутність законодавчо визначеної можливості отримання бюджетного відшкодування ПДВ, оскільки будучи позбавленим статусу платника такого податку, унеможливлюється звернення позивача до контролюючого органу із заявою про таке бюджетне відшкодування.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу (Лист Верховного Суду України від 01.07.2013 р. «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ).

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії» [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання держави у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Крім того, Європейський Суд неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом не була встановлена розумна співрозмірність між використаними засобами та тією метою, на яку була направлена міра, що обмежила позивача у реалізації права власності на своє майно, примусила змінити напрямок її використання задля забезпечення сталої господарської діяльності. Фактично контролюючий орган поклав на позивача індивідуальний та надмірний тягар, який виражається у необхідності вчинення позивачем додаткових дій з метою відновлення свого порушеного права на мирне володіння майном, зокрема на право бюджетного відшкодування або зменшення податкових зобов'язань за рахунок наявного від'ємного значення ПДВ у розмірі 8840712 грн, якого він був позбавлений у зв'язку із прийняттям відповідачем спірного рішення.

Відповідачем не заперечувалося, що під час прийняття рішення про анулювання рішення реєстрації платника ПДВ, ним не бралось до увагу баланс інтересів та той факт, що після прийняття такого рішення позивач фактично позбавляється права на мирне володіння майном, зокрема на право бюджетного відшкодування або зменшення податкових зобов'язань за рахунок наявного від'ємного значення ПДВ у розмірі 8840712 грн. Крім того, відповідача про відсутність у нього інформації про можливість перенесення вказаного від'ємного значення до облікової картки такого платника у випадку вчинення позивачем дій щодо самостійної повторної реєстрації платником ПДВ.

На думку суду, суб'єктом владних повноважень також порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Отже, суд не погоджується з позицією відповідача у справі з мотивацій, наведених вище та вважає, що відповідачем невірно застосовані норми Податкового кодексу України, відтак, оскаржуване рішення прийняте необґрунтовано та не на підставі закону, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного рішення покладено на контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5.10 розділу V Положення № 1130, рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за ініціативою контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності такого рішення актам законодавства, а також у разі скасування судових рішень чи записів у Єдиному державному реєстрі, на підставі яких було прийняте рішення про анулювання реєстрації.

Підставою для внесення до реєстру платників податку на додану вартість змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за ініціативою контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до реєстру платників податку на додану вартість (абзац 3 пункту 5.10 розділу V Положення № 1130).

Даним пунктом передбачено, що у разі скасування рішення про анулювання реєстрації, якщо інше не визначено судовим рішенням, контролюючий орган вносить до Реєстру запис про реєстрацію платника ПДВ із урахуванням таких особливостей: 1) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи відсутня наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється; 2) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована платником ПДВ повторно, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ; 3) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється, дата анулювання реєстрації відповідає даті, що передує дню переходу особи до застосування відповідної ставки єдиного податку, а причина анулювання - підпункту "в" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу. Анулювання реєстрації проводиться за заявою про анулювання реєстрації платника ПДВ або за рішенням контролюючого органу; 4) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи є анульованою наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ, а дата та причина анулювання реєстрації - даті та причині анулювання повторної реєстрації.

Судом встановлено, що рішення ДПІ у м. Полтаві від 30 березня 2016 року № 28 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512", підлягає скасуванню, а права уповноваженої особи Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" як платника податку на додану вартість з метою повного захисту прав підприємства Позивача підлягають відновленню саме з моменту винесення оспорюваного рішення, а саме 30 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 30 березня 2016 року № 28 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512"; зобов'язання Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області вчинити дії з відновлення реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512" з моменту винесення спірного рішення, а саме 30 березня 2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалах Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі № К/800/26243/14, від 03 вересня 2014 року по справі № К/9991/40097/11 та в Ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року по справі № 826/18178/13-а, Постанова Верховного Суду України від від 15 квітня 2014 року по справі №21-4а14.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" (22525915) - уповноваженої особи за договором від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 30 березня 2016 року № 28 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512".

Зобов'язати Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області вчинити дії з відновлення реєстрації платника податку на додану вартість - "Договір від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (22525915), індивідуальний податковий номер 40373512" з моменту винесення спірного рішення, а саме з 30 березня 2016 року..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" (22525915) - уповноваженої особи за договором від 14 вересня 1995 року № 410/95 про спільну діяльність судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2756 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень) згідно платіжного доручення №5 від 11 квітня 2016 року.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 23 травня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський