Справа № 810/6021/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6021/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П.,Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК" Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського рахунку від 09.07.2015 №18236/П-1-980; зобов'язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського рахунку від 09.07.2015 №18236/П-1-980.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" укладено договір банківського рахунку та шляхом внесення через касу банку готівкових коштів він поповнив відкритий банком рахунок. У цей же день Національний банк України прийняв рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб призначив уповноважену особу Фонду, якій делегував усі повноваження ліквідатора банку, у тому числі й щодо задоволення вимог кредиторів. У подальшому позивач звернувся до Уповноваженої особи на ліквідацію банку із заявою про включення його до реєстру вкладників для виплати за рахунок Фонду гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом, однак уповноважена особа, на думку позивача, неправомірно відмовила йому у включенні до реєстру владників.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Публічне акціонерне товариство "РАДИКАЛ БАНК" є юридичною особою, що зареєстрована 22.03.2010 (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 1 006509).

09 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" укладено Договір банківського рахунку № 18236/П-1-980 та відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1.

Постановою Правління Національного банку України від 09.07.2015 р. № 452/БТ Публічне акціонерне товариство "РАДИКАЛ БАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.07.2015 р. № 130 з 10 липня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "РАДИКАЛ БАНК".

В силу положень статті 36 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з 10 липня 2015 року призупинені всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), повноваження усіх органів управління банку та органів контролю перейшли до Фонду, припинено задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

9 липня 2015 року, у день прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про запровадження в ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" тимчасової адміністрації (від 09.07.2015 р. № 130) та напередодні запровадження заборони на задоволення вимог кредиторів згідно із статтею 36 вказаного ЗаконуОСОБА_2 вніс через касу ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" (с.Петропавлівська Борщагівка) готівку в сумі 200 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 09.07.2015 №15399 з призначенням платежу "Поповнення поточного рахунку клієнта власними коштами".

З виписки по особовому рахунку позивача убачається, що транзакція з поповнення рахунку позивача на суму 200 000, 00 грн. в операційній системі ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" АБС Б-2 проведена банком 10.07.2015 о 08:55:36, вхідний залишок коштів (на початок дня) - 0,00 грн.; вихідний залишок (на кінець дня) - 200 000, 00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 09.11.2015 р. № 769 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК".

На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.11.2015 р. № 203 про початок процедури ліквідації ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", призначено уповноважену особу Фонду - Савельєву Анну Миколаївну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", визначені статтями 37, 38 47-51 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на два роки з 10 листопада 2015 року до 09 листопада 2017 року включно.

На виконання вимог статей 37, 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 вказаного Закону уповноваженою особою Фонду видано наказ від 09.11.2015 р. № 204 "Про визнання правочинів нікчемними", в якому визначені критерії, за якими мають оцінюватися правочини і транзакції банку на предмет висновків щодо їх дійсності.

Так, відповідно до вказаного наказу ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" вирішив вважати нікчемними, зокрема: транзакції у системі АБС Б-2 з розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через каси банку 09.07.2015 поза межами робочого часу та/або операційного дня; транзакції в системі АБС Б-2 з розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки касу 09.07.2015 за одним й тим самим часом проведення транзакцій в одній касі одним і тим же касиром; правочини, які є пов'язаними з вкладами (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів таких осіб в ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" згідно з додатком № 1 до наказу.

Згідно з повідомленням ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" від 13.11.2015 № 3334/15, підписаним уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" Савельєвою А.М., банк, посилаючись на положення статей 37, 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 202, 203, 215, 216, 236 Цивільного кодексу Україниповідомив позивачу, що вважає нікчемним правочин - транзакцію з поповнення поточного рахунку позивача через касу банку, оскільки він вчинений 10.07.2015 за одним й тим самим часом проведення транзакцій в операційній системі АБС Б-2, в одній касі одним і тим же касиром.

У наданих запереченнях, відповідач вказує, що транзакція з поповнення його рахунку є фіктивною (в дійсності не відбувалась), а всі юридичні і фінансові документи були складені посадовими особами банку, позивачем та низкою інших фізичних осіб з метою забезпечення одержання відшкодування за рахунок коштів Фонду за вкладом іншої особи понад гарантовану суму.

Як вже зазначалось, договір банківського рахунку і транзакція з поповнення рахунку здійснювались між банком і позивачем 9 та 10 липня 2015 року відповідно, у день прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про запровадження в ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" тимчасової адміністрації (від 09.07.2015 р. № 130) та напередодні запровадження заборони на задоволення вимог кредиторів згідно із статтею 36 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі довідки ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" щодо відкритих рахунків та журналу відкритих рахунків за період з 01.01.2015 по 08.07.2015, суд встановив, що банк у зазначеному періоді відкрив 580 поточних рахунків фізичних осіб (за балансовим рахунком 2620).

У той же час, лише в один день 9 липня 2015 року співробітниками ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" фізичним особам відкрито 503 поточних рахунки за балансовим рахунком 2620.

На підставі даних оборотно-сальдового балансу банку суд встановив, що впродовж дня 09.07.2015 сума зобов'язань ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" за поточними рахунками фізичних осіб збільшилась у 7,3 разів (вхідний залишок на початок дня - 15 138 966, 01 грн.; вихідний залишок на кінець дня - 95 034 043, 41 грн.).

Згідно з довідкою ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" кількість транзакцій по зарахуванню коштів на рахунки фізичних осіб в операційних касах відділень банку 09.07.2015 склала 406 операцій на загальну суму 69085968,20 грн. (для порівняння: кількість операцій за 09.04.2015 - 4 операції на загальну суму 487890,00 грн.; за 08.05.2015 - 8 операцій на загальну суму 60760,83 грн.; за 09.06.2015 - 4 операції на загальну суму 69 085 968,20 грн.)

У справі, що розглядається, суд встановив, що усі банківські операції по рахунку позивача (укладення договору банківського рахунку, відкриття рахунку в операційній системі АБС Б-2, прийняття готівки та зарахування відповідної суми на поточний рахунок позивача) здійснювались посадовими особами ПАТ "РАДИКАЛ БАНК".

Згідно з даними оборотно-сальдового балансу Головного офісу ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", станом на початок дня 09.07.2015 залишок готівки у касі відділення становив 3 578 783,55 грн., а станом на кінець дня - 96 789, 68 грн.

Впродовж дня інкасація готівки у касі відділення не здійснювалась.

Упродовж банківського дня 09.07.2015 в операційній касі Головного офісу проведено 1178 транзакція з готівкою на загальну суму 121 267 255,90 грн., з яких: 873 транзакцій - з відображення операцій по внесенню готівки до каси відділення на загальну суму 58 892 631, 03 грн.; 305 транзакцій - з відображення операцій по видачі готівки з каси банку на загальну суму 62 374 624, 90 грн.

Згідно з даними аудиторського висновку, складеного 17 лютого 2016 року аудиторами ТОВ "Аудиторська фірма "ПКФ АУДИТ-ФІНАНСИ" (свідоцтво про включення до Реєстру аудиторських фірм і аудиторів від 26.10.2006 № 3886), касові операції, які відображенні у виписках по особовим рахункам за 09.07.2015, в переважній мірі свідчать про знаття готівки з рахунків фізичних осіб та юридичних осіб через касу та внесення готівки через касу банку того ж самого дня на рахунки інших фізичних осіб, що також підтверджується і висновками проведеного у серпні - жовтні 2015 року посадовими особами ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" службового розслідування.

На підставі виписок по особовому рахунку НОМЕР_2 (операційна каса банку) та по рахунку № НОМЕР_1 (поточний рахунок позивача) суд встановив, що транзакція з поповнення поточного рахунку на суму 200 000, 00 грн. здійснена 10.07.2015 о 08:55:36 через касу Головного офісу ПАТ "РАДИКАЛ БАНК".

Згідно з аудиторським висновком, складеним 17 лютого 2016 року аудиторами ТОВ "Аудиторська фірма "ПКФ АУДИТ-ФІНАНСИ", з яким також погоджується і суд, характер здійснення окремих касових операцій (у тому числі й транзакції з оприбуткування готівки на поповнення рахунку позивача), а саме наявність фактів одночасного відображення в регістрах обліку декількох операцій з різними особами в часових проміжках, тривалість яких є очевидно недостатньою для технологічного здійснення таких операцій, свідчить про наявність ознак проведення таких операцій без їх фактичного здійснення (внесення та видачі готівкових коштів).

Таким чином, метою проведення таких операцій (у тому числі й транзакції з оприбуткування готівки для поповнення рахунку позивача) було створення відповідних записів з дебетування/кредитування рахунків фізичних та юридичних осіб без фактичного здійснення готівкових операцій.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

У справі, що розглядається, не зважаючи на використані позивачем формулювання позовних вимог (зміст позову) "визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до переліку вкладників та про зобов'язання відповідача подати інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом", справжнім матеріальним предметом позову (тим, відносно чого позивач вимагає постановлення судового рішення) є вимога про присудження на його користь грошей, які неплатоспроможний боржник (банк) має йому повернути відповідно до умов цивільного правочину - договору банківського рахунку.

Це означає, що вимоги позивача мають цивільно-правову природу і їх правова оцінка має відбуватися судом в адміністративному судовому процесі з урахуванням вимог цивільного законодавства та визначеної законом компетенції судів.

Як вже зазначалось, підставу позову утворюють такі обставини: позивач уклав з банком договір банківського рахунку та передав йому гроші, але у подальшому банк був визнаний неплатоспроможним, тому позивач вимагає від відповідача (уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) вчинення певних дій, що мають забезпечити повернення позивачу боргу.

Також встановлено, що відповідач не визнає позову і відмовляється виконувати зобов'язання банку перед позивачем з тих мотивів, що вважає укладений правочин є нікчемним. За його даними, в дійсності позивач гроші банку не передавав, транзакція з поповнення рахунку є фіктивною і має на меті утворити підстави для виплати грошей для одержання відшкодування за рахунок коштів Фонду за вкладом іншої особи понад гарантовану суму.

Слід зазначити, що для вирішення даної справи необхідно надати оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, з точки зору їх належності до публічного чи приватного права, встановити їх зміст та суб'єктний склад.

Відповідно до статті 77 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI) визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, на виконання якого Фонд виконує такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (ст. 4 Закону № 4452-VI).

Положеннями статті 34 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора.

В силу статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Частина п'ята статті 36 Закону № 4452-VI містить перелік зобов'язань банку, які не підлягають виконанню в силу обмежень, які виникають внаслідок прийняття Фондом рішення про виведення банку з ринку та запровадження тимчасової адміністрації. Так, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п.1 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI).

У той же час, згідно з частиною шостою статті 36 Закону № 4452-VI обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті (щодо мораторію на задоволення вимог вкладників), не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 цієї частини, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більш як 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

В силу статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, в разі делегування їй повноважень, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю тощо.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI).

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону № 4452-VI).

На підставі системного аналізу положень статті 72 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III "Про банки і банківську діяльність", статей 3, 4, 34 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд дійшов висновку, що Фонд як юридична особа публічного права виконує владну управлінську (регуляторну) функцію у відносинах з учасниками системи гарантування вкладів фізичних осіб щодо забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У той же час, з аналізу статей 36, 37 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"вбачається, що Фонд або уповноважені ним особи, в разі, коли вони виконують функції органів управління неплатоспроможного банку у відносинах з приводу виконання зобов'язань банку перед вкладниками чи будь-якими іншими фізичними чи юридичними особами, у трудових відносинах з працівниками банку, діють як законі представники суб'єкта приватного права - банку.

Статтею 26 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування (ст. 28 Закону № 4452-VI).

В силу пункту 1 частини першої статті 29 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд набуває прав кредитора банку на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації.

Аналіз положень статті 26, 27, 28 та 29 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"дозволяє дійти висновку, що правові відносини, які виникають між вкладником і Фондом з приводу виплати суми відшкодування коштів за вкладом є похідними від цивільно-правового правочину - договору банківського рахунку чи договору вкладу, на підставі якого у вкладника виникає право вимагати від Фонду виплати сум гарантованого відшкодування коштів за вкладом. Це означає, що відносини між вкладником і Фондом є також цивільно-правовими, адже, не зважаючи на те, що Фонд у цьому випадку здійснює визначену законом гарантійну функцію, він набуває прав кредитора неплатоспроможного банку за виконаними замість банку зобов'язаннями. Правовим наслідком такої виплати, який настає в силу закону, є заміна кредитора у зобов'язані, що виникло з договору банківського рахунку чи договору вкладу: замість фізичної особи усіх прав вкладника набуває Фонд.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. В силу положень частини десятої цієї статті це повноваження також може бути делеговане Фондом уповноваженій особі.

У справі, що розглядається, суд встановив, що приводом для відмови уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) у включенні позивача до реєстру вкладників став її висновок про те, що транзакція з поповнення рахунку позивача шляхом внесення готівки через касу банку в дійсності не відбувалась і була фіктивною та мала на меті забезпечити одержання відшкодування за рахунок коштів Фонду за вкладом іншої особи понад гарантовану суму. На думку уповноваженої особи Фонду, транзакція і договір банківського рахунку є нікчемними правочинами. По суті, уповноважена особа, поєднуючи одночасно функції законного представника банку і Фонду, у такий спосіб відмовилась виконувати зобов'язання банку перед позивачем за договором банківського рахунку.

У зв'язку з цим слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1, 5 ст. 203 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою статті 203 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки недійсності (нікчемності) правочину передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У той же час статтею 235 Цивільного кодексу України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Не обговорюючи питання правильності застосування уповноваженою особою положень Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо недійсності правочинів, вчинених позивачем і банком, суд констатує, що питання дійсності правочину і виконання сторонами правочину договірних зобов'язань становлять предмет спору, який має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Спір з приводу виплати Фондом позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладом, з огляду на наведені вище доводи, також є цивільно-правовим і похідним від результату вирішення спору щодо дійсності правочинів, вчинених позивачем і банком.

Жодних фактів, які б свідчили про порушення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб чи уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку прав позивача у сфері публічно-правових відносин, позивач суду не навів і не доказав. Такі факти також не були виявлені судом під час судового розгляду.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 19 травня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.