Справа № 2а-11561/10/1370
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/6058/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2011

у справі № 2а-11561/10/1370

за позовом Колективного виробничого підприємства «Енергомонтаж»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Колективне виробниче підприємство «Енергомонтаж» звернулось до суду з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 27.10.2010 № /0/26149, № /0/26148 та № /0/32615/17-2.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2011, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015, позов задоволено частково; визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.10.2010 № /0/26149 в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 988 250,26 грн., у т.ч.: 663 988,86 грн. основного платежу та 324 261,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.10.2010 № /0/26148; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної планової виїзної перевірки КВП «Енергомонтаж» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2010, складено акт № 530/23- 2/01018671 від 08.10.2010, в якому зафіксовано порушення: пп. 4.1.1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.6.1 п. 5.6, пп. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого зменшено збитки на суму 5 998 549 грн., занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 089 119 грн., у тому числі за 2 кв. 2009 року в сумі 277 760 грн., за 3 квартал 2009 року в сумі 728 980 грн., за 4 квартал 2009 року в сумі 82 379 грн.; пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: завищено податок на додану вартість на суму 1 310 695 грн., у т.ч.: в жовтні 2009 року - 443 239 грн., в листопаді 2009 року - 474 618 грн., в грудні 2009 року - 392 838 грн.; пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, пп. 6.3.1 п. 6.3 ст. 6, пп. пп. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9, п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого донараховано податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 720,43 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 27.10.2010 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /0/16249 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 019 931,75 грн., у т.ч.: 686 618,50 грн. основного платежу та 333 313,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0/26148 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 966 042,50 грн., у т.ч.: 1 310 695 грн. основного платежу та 655 347,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0/2615/17-2 про визначення суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 161,29 грн., у т.ч.: 720,43 грн. основного платежу та 1 440,86 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Враховуючи оскарження відповідачем судових рішень по даній справі лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, визначені ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи встановлено, що господарські взаємовідносини КВП «Енергомонтаж» та ПП «Пром Комфорт Стиль» відбувались на підставі договорів № 0110/09-1 від 01.10.2009, № 0109/09 від 01.09.2009, № 1510/09 від 15.10.2009, № 0211/09-1 від 02.11.2009, № 0311/09 від 03.11.2009, № 01-08/09 від 01.08.2009, № 3011/09 від 26.10.2009, № 0112/09 від 01.12.2009 про виконання робіт по забезпеченню технікою (автомобілями, кранами, бульдозерами, екскаваторами).

Фактичне виконання укладених договорів підтверджено дослідженими в судах першої та апеляційної інстанцій матеріалами справи, а саме: листами-повідомленнями, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), договорами поставки № 0110/09 від 01.10.2009, № 3011/09 від 30.11.2009; специфікаціями до кожного з договорів поставки, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями про оплату по договорам про надання буд техніки, довідкою банку ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 12.12.2011 про взаєморозрахунки.

Взаємовідносини позивача з ПП «МОК-Спарта» підтверджено: договорами № 01-07/09 від 01.07.2009, № 01-08/09 від 03.08.2009 про виконання робіт по забезпеченню технікою (автомобілями, кранами, бульдозерами, екскаваторами); актами здачі-прийняття робіт (надання послуг); листами-повідомленнями; договорами поставки № 1-09/1 від 01.09.2009, № 1-08/1 від 03.08.2009, № 01-06/09 від 01.06.2009; специфікаціями до кожного з договорів поставки; додатковими договорами до вказаних вище договорів поставки щодо умов поставки товару на умовах СРТ (Інкотермс-2000); видатковими накладними; податковими накладними; довіреностями; актами заліку взаємних заборгованостей від 31.12.2009; актами звірки взаємних розрахунків.

Господарські операції позивача з ТОВ «Леорд Плюс-К» ґрунтувались на договорі поставки № 13-08/09 від 13.08.2009, № 04-01/10 від 04.01.2010; додаткових договорах до вказаних вище договорів поставки щодо умов поставки товару на умовах СРТ (Інкотермс-2000).

Факт виконання вказаних операцій в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: заявками до договорів поставки; специфікаціями до кожного з договорів поставки, видатковими накладними; податковими накладними; виписками банку про проведенні розрахунки та платіжними дорученнями.

Господарські операції з МПП «Полімерпокрівля» підтверджують: договори № 24-04/09 від 24.04.2009, № 01-08/09 від 03.08.2009 про виконання робіт по забезпеченню технікою (автомобілями, кранами, бульдозерами, екскаваторами); акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Господарські операції позивача з ПП «НТТ Технології розвитку» відбулись на підставі договорів поставки № 02-04/01 від 02.04.2009, № 04-05/01 від 05.05.2009, № 18-06/01 від 18.06.2009, № 22-06/01 від 22.06.2009, № 09-07/01 від 09.07.2009, № 03-08/01 від 03.08.2009, № 01-09/01 від 01.09.2009, № 01-10/01 від 01.10.2009, № 01-12/01 від 01.12.2009, № 02-11/01 від 02.11.2009, № 04-01/01 від 04.01.2010, № 01-02/01 від 01.02.2010, № 01-03/01 від 01.03.2010.

Фактичне виконання підтверджено специфікаціями до кожного з договорів поставки; додатковими договорами до вказаних вище договорів поставки щодо умов поставки товару на умовах СРТ (Інкотермс-2000); видатковими накладними; податковими накладними; довіреностями на отримання товару.

Господарські операції позивача з ПП «Комерційні системи ПМТЕК» відбулись на підставі договорів купівлі-продажу № 02-04/01 від 02.04.2009, № 04-05/01 від 04.05.2009, № 5-05/01 від 05.05.2009, № 1-06/01 від 01.06.2009, № 2-06/01 від 02.06.2009, № 1-07/01 від 01.07.2009, № 1-08/01 від 03.08.2009; додаткових договорів до вказаних вище договорів купівлі-продажу щодо умов поставки товару на умовах СРТ (Інкотермс-2000).

Виконання зазначених договорів підтверджено специфікаціями до договорів, видатковими накладними, податковими накладними, актами взаємних розрахунків.

В судовому порядку встановлено, що придбані у ПП «Пром Комфорт Стиль», ПП «МОК-Спарта», ТОВ «Леорд Плюс-К» та ПП «Комерційні системи ПМТЕК» товари (роботи, послуги) в подальшому були використані КВП «Енергомонтаж» у своїй господарській діяльності на замовлення Управління житлово-комунального господарства Львівської облдержадміністрації, Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», Пустомитівської міської ради, що підтверджено дослідженими судами попередніх інстанцій матеріалами справи, а саме: накладними на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей, подорожніми листами вантажного автомобіля; договором № 26/10 на виконання робіт з реконструкції підвальних котелень у м. Львові від 26.10.2007, договором підряду № Л/Т-081102/ню від 08.10.2008 на комплекс робіт з добудови цеху ПТО «Локомотивне депо Львів-Захід», договором № 12-08/01 підряду на будівництво II черги загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (спортзал,їдальня) від 12.08.2008, договором підряду № 11 на виконання підрядних робіт від 27.08.2009 по реконструкції з добудовою школи в с. Козаківка Болехівської міської ради, договором підряду на виконання будівельно-монтажних робіт № І13/БМЕС-083077/КЮ від 27.10.2008 по реконструкції котельні вокзального комплексу смт. Козятин ДТГО «Південно-Західна залізниця» з протоколом погодження договірної ціни та планом-графіком виконання робіт, договором підряду № 45 від 01.08.2007 по будівництву школи в с. Наварія Пустомитівського району Львівської області, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, актами приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в з підсумковими відомостями ресурсів та розрахунками загальновиробничих витрат, довіреністю на представника Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 на одержання міні котельні МТМТ-300 (в комплекті), актами про передачу та встановлення міні котельні МТМТ-300 КВП «Енергомонтаж» на території школи в с. Козаківка, актами приймання-передач змонтованого обладнання.

Також, судами обох інстанцій встановлено, що для здійснення господарської діяльності, пов'язаної з придбанням продукції, у КВП «Енергомонтаж» було складське приміщення, розташоване у м. Львові по вул. Зеленій, 269а загальною площею 94.9 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності № С-01767, виданим Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради.

Крім того, позивач володів спеціальними будівельними транспортними засобами до 6 -ти одиниць, в тому числі кранами, екскаваторами (відображено у балансі підприємства та достатніми трудовими ресурсами (в розглядуваному періоді по мірі збільшення об'ємів робіт - до 200 чол. з різними будівельними професіями).

Задовольняючи частково позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону

до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з пп. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 зазначеного Закону датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

З огляду на наведені норми права, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Також, відповідно до п. 1.7 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом; Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до пп. пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну; податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг); податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

З огляду на викладені норми Закону України «Про податок на додану вартість» можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагентам, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Таким чином, за встановлення в судовому порядку фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами: ПП «Пром Комфорт Стиль», ПП «Комерційні системи ПМТЕК», ТОВ «МОК Спарта», ПП «Леорд Плюс-К» та ПП НТТ «Технології розвитку», що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку є правомірним формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат у спірному періоді за результатами господарських операцій із зазначеними контрагентами, які призвели до реальних змін в майновому стані платника податків - КВП «Енергомонтаж».

Суд касаційної інстанції також погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про безпідставність висновку податкового органу щодо заниження позивачем валового доходу на суму 305 728 грн. (в т.ч. 4 кв. 2009 року - 167 206 грн., в 1 кв. 2010 року - 138 522 грн. (кредиторська заборгованість за векселями, виданими ПП «Промінвест-Луга» та ТОВ «Староптрейд», діяльність яких згідно бази даних АІС РПП припинено (ПП «Промінвест-Луга» - знято з обліку 04.11.2008 № 7007952, ТОВ «Староптрейд» - знято з обліку 09.01.2009 № 8012980) на підставі пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з огляду на наступне.

Безнадійною заборгованістю в розумінні п. 1.25 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» вважається, зокрема, заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності, а також заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 70 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі, ратифікованого Верховною Радою України Законом України від 06.07.1999 № 826-XIV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року» (далі - Уніфікований закон) переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання; позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Згідно зі ст. 77 Уніфікованого закону, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена позовна давність тривалістю у три роки.

Отже, перебіг трирічного строку на пред'явлення позовних вимог до акцептанта переказного векселя або до векселедавця простого векселя починається з дати настання строку платежу, зазначеного у векселі.

Як встановлено в судовому порядку, 6 простих векселів з датою складення 08.04.2008 пред'явлено до платежу 19.07.2010 та оплачено 20.07.2010, що підтверджується актами пред'явлення векселів до платежу, розписками в отриманні платежу за векселем та виписками по банку, тому податковим органом помилково зроблено висновок про заниження позивачем валового доходу на суму 305 728 грн.

На основі викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність віднесення КВП «Енергомонтаж» до складу валових витрат та податкового кредиту по податку на додану вартість у період з 01.04.2009 по 31.03.2010 взаєморозрахунки з ТОВ «Леорд Плюс-К», ПП «МОК-Спарта», ПП «Пром Комфорт Стиль», ПП «Комерційні системи ПМТЕК», а також правомірність не включення КВП «Енергомонтаж» до складу валового доходу 305 728 грн. кредиторської заборгованості за векселями, виданими ПП «Промінвест-Луга» та ТОВ «Староптрейд».

За вказаних обставин, меж перегляду, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний