Справа № 824/215/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/215/16-а

11 год. 21 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

представника позивача Маринюка Р.О.,

представника відповідача Тимирівського О.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернівці про стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (позивач) просить суд стягнути з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернівці (відповідач) невідшкодовані витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 166742,63 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним з січня 2010 року по червень 2010 року для відповідача сформовано списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на загальну суму 166742,63 грн. Проте, зазначена сума не прийнята відповідачем до відшкодування, у зв'язку із отриманням трудового каліцтва потерпілим на території СНД, тобто за межами держави України.

Дана адміністративна справа судом першої інстанції розглядається повторно, після скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2016 року №К/9991/28061/12 (а.с. 112-116) в касаційному порядку постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.01.2012 року (а.с. 50-52) та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 року №2а-2614/10/2470 (а.с. 75-76), в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування витрат з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 03.02.2016 року №К/9991/28061/12 зазначив, вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на те, що управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях зверталося до суду з позовом не тільки про відшкодування витрат на виплату щомісячної державної адресної допомоги та підвищення до пенсії, що передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 та від 11 березня 2009 року № 198, а також і про відшкодування суми витрат на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Зазначені позовні вимоги не були розглянуті окружним судом та відповідна правова оцінка їм надана не була.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив наступне. Щодо включення до актів звірки пенсії громадянам, що отримали ушкодження на час існування СРСР за межами України відповідач зазначив, що особова справа потерпілих у відповідача відсутня, а звірка витрат має проводитися за особовими справами потерпілих, жодні страхові виплати не здійснюються.

Діючим національним законодавством не передбачено порядку відшкодування шкоди потерпілим, яким заподіяно шкоду за часів СРСР на території інших союзних республік, крім території колишньої УPCP. Відповідно до Закону №1105 Фонд здійснює виплату пенсій по інвалідності. Закон №1105 діє в просторі - в межах України, і в часі - з моменту вступу його в законну силу.

Таким чином, з часу набрання чинності Законом №1105 виплату пенсій по інвалідності повинен здійснювати страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків. При цьому, страховик здійснює виплату таких пенсій застрахованим особам, тобто, фізичним особам, на користь яких здійснюється страхування. Такі особи, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності Законом №1105. А страхувальниками відповідно до ст.6 Закону №1105 є роботодавці - резиденти та нерезиденти, чия діяльність здійснюється в Україні.

Потерпілі, які ушкодили здоров'я на підприємствах інших держав не є застрахованими в Україні, тому вони не мають права на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону № 1105. Про правильність таких тверджень свідчить той факт, що по всіх працівниках, які потерпши на виробництві до 1 квітня 2001 року, документи про право цих працівників на страхові виплати передаються підприємствами, на яких вони ушкодили здоров'я, а по вказаному потерпілому такі Документи не передавалися і не можуть бути відповідно до чинного законодавства передані підприємствами, розташованими на території інших держав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Суд розглядає адміністративний позов в межах вимог, направлених судом касаційної інстанції на новий розгляд. Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788-XII) здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону № 1788-XII передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду.

З набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Абзацом 2 п. 5 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону передбачено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до абзацу 1 п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-4/4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 р. за № 376/7697 (далі Порядок № 5-4/4).

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 5-4/4 відшкодуванню підлягають пенсії, призначені відповідно до пунктів "а", "в", "г" ст. 26, ст. 37, 38, та пенсії, виплачені відповідно до ст. 91, 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в разі настання страхових наслідків.

Пунктом 4 Порядку № 5-4/4, зокрема, встановлено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Отже, зазначений перелік сум, що підлягають відшкодуванню є вичерпним.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України передбачений ст. 21 Закону № 1105-XIV. Відповідно до зазначеної статті відповідач зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, при настанні страхового випадку.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині стягнення суми витрати на виплату пенсій громадянам держав - учасниць СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну та витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування, суд дійшов висновку про їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" ст. 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у ст. 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом 3 цього пункту встановлено, що вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Згідно абзацу 7 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених ст. 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами ПФУ відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.06.2011 р. в справі 21-116а11.

Судом встановлено, що за період з січня 2010 року по червень 2010 року по громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідач повинен компенсувати позивачу суму витрат основного розміру пенсії та витрат на її доставку у розмірі 1814 грн. 24 коп. (а.с. 123).

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, суд вважає, що заявлений позов в частині стягнення суми невідшкодованих витрат з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 1814,24 грн. належить до задоволення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивачем частково доведено суду правомірність заявлених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відсутністю таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернівці на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відшкодування витрат з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 1814,24 гривень.

3. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено під час розгляду справи вперше і в цій частині рішення суду судом касаційної інстанції залишено без змін.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 23 травня 2016 р. (22.05.2016 - вихідний день).