Справа № 308/11774/15-а
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 876/2478/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 25.02.2016р. в адміністративній справі за позовом представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. про визнання дій протиправними, зобовязання провести нарахування і виплату щорічної разової грошової допомоги інваліда війни,-

В С Т А Н О В И Л А:

21.09.2015р. представник ОСОБА_1, діючий за дорученням від імені та в інтересах позивача ОСОБА_3, звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи, у розмірі, визначеному постановою КМ України № 147 від 31.03.2015р. «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»; зобовязати відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. нарахувати і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи, у розмірі 7 (сім) мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплаченої суми (а.с.1-3).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 25.02.2016р. заявлений позов задоволено, визнано протиправними дії відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи, у розмірі, визначеному постановою КМ України № 147 від 31.03.2015р. «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»; зобовязано відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. нарахувати і виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи, у розмірі 7 (сім) мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплаченої суми; судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. віднесено на рахунок держави (а.с.61-65).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл., який у поданій апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та відмовити у задоволенні заявленого позову, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (а.с.70-72).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач проводив виплату належної позивачу допомоги у межах кошторисних призначень; станом на 2015 рік норма ч.3 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачала виплату спірної допомоги у розмірі, встановленому КМ України у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. За таких обставин органом соціального захисту правомірно виплачена позивачу щорічна допомога згідно постанови КМ України № 147 від 31.03.2015р. «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 2200 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не була виплачена на користь позивача в належному розмірі разова грошова допомога до 5-го травня, передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015 рік.

При цьому, норми вказаного Закону є чинними, покликання відповідача на норми постанови КМ України № 147 від 31.03.2015р. «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» є невірними, оскільки істотно звужують обсяг передбачених законом прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є інвалідом війни ІІІ групи, що стверджується копією відповідного посвідчення (а.с.4).

З урахуванням наведеного, позивачу на підставі постанови КМ України № 147 від 31.03.2015р. «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» органом соціального захисту виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2015 році в розмірі 2200 грн. (а.с.6).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМ України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. наведені положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.2008р., відновлено дію ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни ІІІ групи має становити сім мінімальних пенсій за віком.

Абзацом 3 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.1 постанови КМ України № 147 від 31.03.2015р. «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2015 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2835 гривень; II групи - 2475 гривень; III групи - 2200 гривень.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору у цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Отже, для вирішення спору суду слід було визначитися, який із цих законів є пріоритетним та підлягав застосовуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997р. у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Окрім цього, згідно висновків рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

При цьому відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органом соціального захисту відповідних коштів, положення Закону України про Державний бюджет на 2015 рік були діючими, а відповідно до ст.9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій відповідача неправомірними щодо виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня в 2015 році немає, оскільки такий діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог щодо визнання дій органу соціального захисту протиправними, зобовязання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача спірну допомогу за 2015 рік у розмірі 7 (сім) мінімальних пенсій за віком.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвала від 19.02.2016р. у справі № К/800/4176/16).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. задоволити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 25.02.2016р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_2 соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської обл. про визнання дій протиправними, зобовязання провести нарахування і виплату щорічної разової грошової допомоги інваліда війни, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: Н.В.Бруновська

ОСОБА_5