Справа № 822/885/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. м. Київ К/800/37369/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Красилівського підприємства теплових мереж до Відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, за касаційною скаргою Красилівського підприємства теплових мереж на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року, -

встановив:

У лютому 2013 року Красилівське підприємство теплових мереж звернулося в суд з позовом, у якому просило визнати нечинними і скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції від 27 лютого 2012 року про стягнення з боржника виконавчих зборів у розмірах 199732,83 гривень та 64476,34 гривень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Красилівське підприємство теплових мереж, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 22 березня та 22 вересня 2011 року у справах №№ 15/5025/402/11 і 13/5025/1233/11 задоволено позови першого заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі виробничого об'єднання «Хмельницькі теплові мережі» до Красилівського підприємства теплових мереж про стягнення заборгованостей у розмірах 1997328,36 гривень та 644763,45 гривень.

4 травня та 3 жовтня 2011 року на виконання цих рішень Господарським судом Хмельницької області видано відповідні накази.

20 лютого 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ 31264121 та 31263867 щодо виконання зазначених наказів.

У зв'язку з тим, що судові рішення не виконані боржником самостійно у встановлений строк (до 27 лютого 2012 року), державним виконавцем винесено постанови від 27 лютого 2012 року ВП № 31264121 та ВП № 31263867 про стягнення виконавчих зборів у розмірах 199732,83 гривень і 64476,34 гривень.

Позивач, вважаючи постанови про стягнення виконавчих зборів такими, що прийняті безпідставно та неправомірно, звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, і що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідач правомірно, з дотриманням норм права прийняв постанови про стягнення з позивача виконавчих зборів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У частині 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оспорюються постанови державного виконавця про стягнення виконавчих зборів у виконавчих провадженнях з примусового виконання наказів № 15/5025/402/11 та 13/5025/1233/11, виданих 4 травня та 3 жовтня 2011 року, відповідно, Господарським судом Хмельницької області, про стягнення з Красилівського підприємства теплових мереж на користь виробничого об'єднання «Хмельницькі теплові мережі» заборгованостей. При цьому особою, яка звернулася з позовом, виступає сторона виконавчого провадження (боржник), що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 2201, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Красилівського підприємства теплових мереж - задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Красилівського підприємства теплових мереж до Відділу державної виконавчої служби Красилівського районного управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.