Справа № 804/176/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 р. Справа № 804/176/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Чаплигіної А.А.,
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства «Ротор»
до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість та завищення розміру відємного значення суми податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз» в ході здійснення реальних господарських операцій за договорами автоперевезень, укладеними з цими субєктами господарювання. Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, натомість, акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даних правочинів. Посилання відповідача в акті перевірки, як на підтвердження нереальності здійснення цих господарських операцій, на відсутність в актах виконаних робіт обовязкових реквізитів, а саме: місця складання та посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, є безпідставним, оскільки спростовуються самими актами виконаних робіт, які містять підписи відповідальних осіб, а відсутність місця складання акту здачі-приймання робіт свідчить лише про технічну помилку та не може бути доказом безтоварності операцій. Щодо зауваження до змісту товарно-транспортних накладних, то позивач зазначав, що оскільки товарно-транспортні накладні підтверджують факт перевезення товару, а не факт надання послуг з поставки, відсутність довіреностей та відомостей про вантажно-розвантажувальні операції ніяким чином не відносяться до предмета перевірки. Крім того, позивач вказував на те, що навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, а, отже, не може бути позбавлений права на формування податкового кредиту, тим більше, що чинне податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, відсутності у них кваліфікованого персоналу, основних фондів тощо.
У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Висновки означеного акта перевірки обґрунтовані тим, що позивачем протягом періоду, що перевірявся, було укладено правочини з контрагентами ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз», які фактично не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, підтвердженням чого є наступне:
- в наданих до перевірки актах виконаних робіт відсутні обовязкові реквізити, які необхідні бути на первинному документів, а саме: місце складання первинних документів, що відповідає місцю фактичного здійснення господарських операцій та посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
- відомості баз даних ДФС, згідно яких встановлено відсутність контрагентів-постачальників ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз» за місцезнаходженням, відсутність у них необхідної кількості трудових та матеріальних ресурсів, що, в свою чергу, свідчить про неможливість здійснення фінансово-господарської діяльності.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.
За приписами п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх подальшого використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, а також повязана із господарською діяльністю платника податків.
При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.200.1-п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Ротор» та ТОВ «Гранд Ішим» укладено договір про надання послуг №26 від 02.06.2014р., згідно умов якого ПП «Ротор», як замовник, доручає, а ТОВ «Гранд Ішим», як виконавець, приймає та виконує послуги з автоперевезення товару: як покупцям замовника, так і від постачальників замовника (пункт 1.1 договору) (а.с.115).
Відповідно до п.1.2 договору автоперевезення здійснюються за маршрутами згідно попередніх заявок.
Пунктом 2.1 договору визначено, що виконавець завантажує товар на складі замовника за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кв. Основяненко, 5 та доставляє його згідно з виписаними замовником товарно-транспортними накладними та згідно з заявкам від замовника на отримання товару від постачальників.
На виконання договірних зобовязань ТОВ «Гранд Ішим» вписано рахунки-фактури (а.с.121-123).
Зміст та обсяг господарських операцій ПП «Ротор» з ТОВ «Гранд Ішим» в повній мірі відображено в актах здачі-приймання робіт (надання послуг), складених за фактом надання послуг з автоперевезення (а.с.118-120).
На вказану суму ТОВ «Гранд Ішим» виписано податкові накладні, які оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (а.с.125-127).
Також ПП «Ротор» було укладено договір про надання послуг №47 від 01.08.2014р. з ТОВ «Юкон Союз», згідно умов якого ПП «Ротор», як замовник, доручає, а ТОВ «Юкон Союз», як виконавець, приймає та виконує послуги з автоперевезення товару: як покупцям замовника, так і від постачальників замовника (пункт 1.1 договору) (а.с.88).
Відповідно до п.1.2 договору автоперевезення здійснюються за маршрутами згідно попередніх заявок замовника.
Пунктом 2.1 договору визначено, що виконавець завантажує товар на складі замовника за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кв. Основяненко, 5 та доставляє його згідно з виписаними замовником товарно-транспортними накладними та згідно з заявкам від замовника на отримання товару від постачальників.
На виконання договірних зобовязань ТОВ «Юкон Союз» вписано рахунки-фактури (а.с.92-94).
Зміст та обсяг господарських операцій ПП «Ротор» з ТОВ «Юкон Союз» в повній мірі відображено в актах здачі-приймання робіт (надання послуг), складених за фактом надання послуг зх. автоперевезення (а.с.89-91).
На вказану суму ТОВ «Юкон Союз» виписано податкові накладні, які оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (а.с.95-97).
Розрахунки між позивачем та вказаними контрагентами за укладеними з ними договорами проведено в повному обсязі, що посвідчується виписками з особового рахунку позивача, оборотно-сальдовими відомостями та картками рахунку 631 (а.с.98-100,124).
В ході судового розгляду справи представником позивача було пояснено, що необхідність використання вказаних послуг з автоперевезення обумовлена постачанням товару від постачальників: ПП «Нові Ниви», ТОВ «Інтерстарч Україна», П-во «Козацький добробут» ВГО «КВЗУ», ТОВ «Онес-Трейд», та до покупців: ПАТ «Криворожхліб», ПАТ «Запорізький хлібозавод №5», ТОВ «Продснаб Плюс», ТОВ «Прод-вектор», ТОВ «Хлібозавод Новобаварський», ПАТ «Київхліб», ТОВ фірма «Херсообладнання ЛТД», ТОВ «Фрутторгзбут», ТОВ «Сумиторг-Партнер», ТОВ «Аура», ПП «Казак», в підтвердження чого були надані видаткові накладні на товар, перевезення якого здійснювалось ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз», та товарно-транспортні накладні (а.с.102, 104, 106, 108, 110, 112, 114, 129, 131, 134, 136, 138, 140, 141, 143, 145, 148, 151, 154, 156, 158, 160, 162, 164, 165, 167, 170, 171, 173, 175, 177, 178, 180, 182-184, 187, 189-191, 193, 196, 198, 200-203, 205, 208, 211, 214, 217, 219, 221).
Судом встановлено, що навантаження товару з метою постачання до контрагентів-покупців здійснювалося зі складу за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Квітки-Основяненко, 5, що орендується ПП «Ротор» у ТОВ «Дніпрохим» на підставі договору суборенди №01 від 01.02.2014р. (а.с.222-225).
Передача вказаного нерухомого майна (частини складу площею 360 кв.м.) до ПП «Ротор» підтверджена ОСОБА_2 прийому-передачі до договору оренди №01 від 01.02.2014р.
Зважаючи на наявність фінансово-господарських взаємовідносин ПП «Ротор» з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями та необхідність здійснення перевезення товарів, отже необхідність залучення перевізників є обґрунтованою та доцільною.
Таким чином, факт реальних господарських операцій ПП «Ротор» з ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у звязку із здійсненням оплати за отримані послуги.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або за інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за ст.228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених позивачем з ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, останні були зареєстровані як субєкти господарської діяльності у встановленому законом порядку, а також були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Навіть у разі якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування податку на додану вартість за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані товари і послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів (послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Посилання відповідача на те, що позивач не мав фактичної (реальної) господарської діяльності з ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз» з огляду на недостатню кількість трудових ресурсів та відсутність матеріальних ресурсів, за недоведеності відповідачем зв'язку цього факту з неможливістю виконати вищенаведеними контрагентами позивача договірні зобов'язання перед позивачем з використанням залучених ресурсів, не можуть слугувати достатнім свідченням безтоварності розглядуваних операцій та недобросовісності позивача як платника податків. Основні та транспортні засоби необов'язково повинні перебувати у власності суб'єкта господарювання, так як можуть бути орендовані або взяті у лізинг у третіх осіб, а необхідні для виконання операцій особи можуть бути залучені платником за цивільно-правовими договорами. Крім того, не перебування контрагентів за місцем реєстрації не є свідченням неможливості провадження ними діяльності за іншою адресою.
Щодо зауваження відповідача про те, що в наданих до перевірки актах виконаних робіт відсутні обовязкові реквізити, які необхідні бути на первинному документів, а саме: місце складання первинних документів, що відповідає місцю фактичного здійснення господарських операцій та посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, слід вказати, що з досліджених актів виконаних робіт судом вбачається, що останні підписані уповноваженими представниками сторін: директором ПП «Ротор» та директорами ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз» відповідно та скріплені печатками.
Крім того, сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Щодо недоліків товарно-транспортних накладних слід зазначити, що предметом документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Ротор», за результатами якої складено акт №757/04-67-22-13430357 від 06.08.2015р., було документальне підтвердження господарських відносин із платниками податків - ТОВ «Гранд Ішим» за липень 2014 року та ТОВ «Юкон Союз» за вересень 2014 року, отже, в рамках цієї перевірки взаємовідносини ПП «Ротор» з постачальниками та покупцями товару не перевірялися взагалі, отже предметом перевірки не можуть бути товарно-транспортні накладні, складені в рамках взаємовідносин з постачання товарів.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем правомірно було сформовано податковий кредит за податковими накладними, виписаними ТОВ «Гранд Ішим» та ТОВ «Юкон Союз».
Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1218,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4637 від 28.12.2015р., наявним в матеріалах справи (а.с.4), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Отже, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 1218,00грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Приватного підприємства «Ротор» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя ОСОБА_4