Справа № 2а/1570/6646/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Київ К/800/21800/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року

у справі №2а/1570/6646/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуратос Україна»

до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пуратос Україна» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 29 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, позовні вимоги задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2011 року у частині завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 219 455,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели невиїзну документальну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по деклараціям за березень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року, про що склали акт від 18 березня 2010 року №1164/23/2/33933338, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 306 990,00 грн., у т.ч. по деклараціях за березень 2010 року у сумі 173 685,00 грн., за липень 2010 року у сумі 69 037,00 грн., за серпень 2010 року у сумі 64 268,00 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2011 року №, яким зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 306 990,00 грн.

Позивач оскаржує вказане податкове повідомлення-рішення у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 219 455,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для зменшення позивачу спірним податковим повідомлення-рішенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню, у зазначеній частині, слугував висновок контролюючого органу про непідтвердження заявленої позивачем до відшкодування суми податку, оскільки у перевіряємому ланцюгу постачальників товару підприємства, не виявлено факту надмірної сплати до бюджету податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявність у ланцюгу постачальників платника податку, що заявив бюджетне відшкодування, підприємств щодо яких існують сумніви у дотриманні ними податкового законодавства, не є підставою для позбавлення такого платника бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований виконавчим комітетом Одеської міської ради 28 листопада 2005 року, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №263977. На момент проведення перевірки позивач знаходився на податковому обліку у відповідача та був зареєстрований платником податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основними постачальниками позивача у перевірений період були ТОВ «Дельта Вільмар СНД», ВАТ «Одеський олійножировий комбінат», ТОВ «Вілсон», ТОВ «Концерн Галнафтогаз», ТОВ «Фоззі-Фуд», за результатом виконання господарських взаємовідносин з якими позивач сформував податковий кредит, який в подальшому вплинув на заявлену до відшкодування суму податку на додану вартість.

У свою чергу, контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що право на відшкодування ПДВ виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку, а не з самого факту існування зобов'язання по сплаті ПДВ у ціні товару, а тому лише при встановленні надмірної сплати податку підприємство має право на відшкодування податку на додану вартість. При цьому, контролюючий орган вказав, що по ланцюгу позивача та його основних постачальників можливо лише частково дослідити факт сплати ПДВ, у зв'язку з чим, податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за березень, липень, серпень 2010 року.

Приписами пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено бюджетне відшкодування як суму, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 цього ж пункту, у разі якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.8. пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична сплата позивачем контрагентам податку на додану вартість в ціні придбаного у них товару (робіт, послуг) не заперечується податковим органом.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, як достовірність заявлених позивачем до бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість за перевірений період, так і дотримання ним процедури їх декларування та заявлення до відшкодування.

Крім того, судова колегія погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що податкове законодавство, чинне на час виникнення спірних правовідносин, не ставило у залежність право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання бюджетного відшкодування поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо надмірної сплати податку на додану вартість як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платникові, стосується саме цього платника і сплати саме ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Обставини, які слугували фактичною підставою для зменшення податковим органом позивачу заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість, знаходяться поза межами вимог Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення у зазначеній частині.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у справі №2а/1570/6646/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.