Справа № 622/476/15-а
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р.Справа № 622/476/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2,

за участю третьої особи Оберемок С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Постанову Золочівського районного суду Харківської області від 24.03.2016р. по справі № 622/476/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Комісії з земельних питань при виконкомі Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області треті особи ОСОБА_4 , Одноробівська Перша сільська рада Золочівського району Харківської області

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Комісії з земельних питань при виконкомі Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_4, Одноробівська Перша сільська рада Золочівського району Харківської області, в якому з урахуванням уточнень просив суд рішення комісії з земельних питань при виконкомі Одноробіської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області викладене листом від 09 квітня 2015 року №02-26/156 скасувати; акти, що стали основою для винесення такого рішення від 06 лютого 2015р., 25 лютого 2015 року, 08 квітня 2015 року визнати недійсними та незаконними; межу між домоволодіннями АДРЕСА_1 визнати незаконною та нечинною; визнати судом законною та чинною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі на місцевості ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області; притягнути до кримінальної відповідальності голову Одноробівської першої сільської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що земельна комісія при виконкомі Одноробівської Першої сільської ради через упереджене до нього ставлення всіляко чинить перешкоди йому у оформленні земельної ділянки. Стосовно меж земельних ділянок він перебуває у стані перманентного конфлікту із сусідом ОСОБА_4, який є депутатом цієї ж сільради, що відповідно ускладнює отримання дозвільної документації для позивача, на його думку. Так, зокрема, ще за часів минулого голови сільської ради межа між їхніми ділянками вже була встановлена та позивач по ній виготовив технічну документацію, яку просив затвердити. Водночас земельна комісія заново встановила межу між ділянками, хоча жодна зі сторін конфлікту цього не вимагала, та безпідставно відмовила йому у погодженні технічної документації.

29 лютого 2016 року ухвалою Золочівського районного суду Харківської області провадження по справі в частині вимог про притягнення до кримінальної відповідальності та визначення меж між спірними ділянками закрито, роз'яснено позивачу право звернення з вказаними вимогами в порядку іншого судочинства.

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 24.03.2016 року у справі № 622/476/15-а відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комісії з земельних питань при виконкомі Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_4, Одноробівська Перша сільська рада Золочівського району Харківської області ро визнання дій незаконними.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи, Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області, в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Третя особа, ОСОБА_4, в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача та третьої особи, третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Золочівського району Харківської області відповідно до договору купівлі-продажу від 10 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського райнного нотаріального округу Харківської області Пендюріною Л.С., реєстровий номер 249 (а.с.15-20).

2014 року ТОВ НТЦ «Землевласник» на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1

Як встановлено судом першої інстанції, з наданих суду рішень Одноробівської Першої сільської ради вбачається, що при виконавчому комітеті відповідної ради створено та діє комісія з земельних питань по врегулюванню земельних спорів (а.с.91-97).

08 квітня 2015 року складено акт комісією у складі секретаря Щипанова В.О., членів комісії ОСОБА_7, ОСОБА_8, розглянувши заяву ОСОБА_4, в якій він прохає погодити межі земельної ділянки, яка надається йому у власність, розташованої в АДРЕСА_1 без підпису в акті погодження меж його сусіда ОСОБА_1, який відмовляється від підпису. Також розглянувши заяву ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 в якій він прохає затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 без підпису в акті погодження меж його сусіда ОСОБА_4, який відмовляється від підпису. Так, актом в результаті перевірки встановлено, що комісія пропонує: задовольнити заяву ОСОБА_4 та погодити межі земельної ділянки, яка передається йому у власність, розташованої в АДРЕСА_2, без підпису в акті погодження меж ОСОБА_1 Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_1 для звернення до відповідної землевпорядної організації для її впорядкування. Також в акті зазначено, що огорожа на ділянці ОСОБА_1 встановлена лише на частині ділянці, про що відображено у акті від 06 лютого 2015 року, де відображено, що члени комісії встановили межу між домоволодінням позивача та третьої особи згідно із п. 2 ст. 107 Земельного кодексу України, що закріплено забитим кілком та натягнутою смугою. Роз'яснено право звернення до землевпорядної організації та суду.

В Акті комісії з земельних питань від 25 лютого 2015 року ОСОБА_1 запропоновано звернутися до відповідної ліцензованої землевпорядної організації для надання роз'яснення стосовно того як проходить межа, згідно виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (на місцевості), між його домоволодінням та домоволодінням ОСОБА_4 (від Б до В) по огорожі чи ні (11-13).

Вказане рішення комісії з земельних питань при виконкомі Одноробівської Першої сільської ради викладене у формі протоколу №1 від 08 квітня 2015 року про яке ОСОБА_1 повідомлено листом виконкому від 09 квітня 2015 року (а.с.76-77,14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та акти земельної комісії є виключно носієм доказової інформації про виявлені під час проведення перевірки порушення вимог законодавства землевласниками, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення комісією, і не містить в собі будь-яких владних приписів, а тому не підпадає під ознаки рішення (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії) суб'єкта владних повноважень у розумінні доктрини Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 6ст. 118 ЗК України).

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, чинне законодавство передбачає певний порядок набуття права на землю громадянами, яким, зокрема, встановлено, що до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування належить розгляд питань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, затвердження проекту землеустрою, прийняття вмотивованого рішення за наслідком такого розгляду, а також передання у власність громадян земельних ділянок державної та комунальної власності.

Стаття 123 Земельного Кодексу України передбачає порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Стаття 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV дає визначення такому поняттю як документація із землеустрою. Так, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих обєктів; г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб; е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); з) робочі проекти землеустрою; и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.

Стаття 30 цього Закону визначає погодження і затвердження документації із землеустрою. Так, погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України ( 2768-14 ), цим Законом.

Законодавством у сфері земельних відносин визначено підстави та умови, відповідно до яких розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або складається проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Формування земельних ділянок здійснюється на підставі документації із землеустрою відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - Кодекс). Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною п'ятою цієї статті визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Відповідно до вимог пункту 3 цього розділу Закону у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

Порядок щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за №391/17686.

Згідно з пунктом 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

На відміну від проекту землеустрою питання обов'язковості технічної документації із землеустрою погодження певними органами не врегульовано, але виходячи з аналогії із проектом землеустрою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він також має погоджуватися тим же органом.

Відтак, на виконання вказаних приписів закону Комісією з земельних питань при виконкомі Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області було прийнято технічну документацію ОСОБА_1 з метою погодження, однак повернуто через виявлені недоліки, запропоновано усунути вказані недоліки та повторно звернутися до комісії для вирішення питання погодження документації та передачу цього питання до відповідної ради з метою прийняття рішення про передачу ділянки у власність. Разом з тим, як встановлено матеріалами справи, після повернення документації до землевпорядної документації позивач не звертався, недоліки не усунув, до комісії з земельних питань повторно не звертався.

Згідно статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки судовому захисту підлягають лише порушене право або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміни стану прав та обов'язків позивача або створення об'єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані акти та рішення викладені земельної комісії про повернення технічної документації земельної ділянки ОСОБА_1 для усунення недоліків перевірки та викладені в них факти і висновки (щодо невідповідності меж та відсутності огорожі, що унеможливлення погодження документації) не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для ОСОБА_1 певні правові наслідки, оскільки лише на підставі фактів викладених в актах відповідача може бути прийнято рішення, яке може створювати для позивача певні правові наслідки, а тому бути оскарженим разом з актами, на підставі яких воно може бути прийнято.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

В силу ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки актів та рішень земельної комісії, так само як і дії земельної комісії щодо повернення технічної документації для усунення недоліків, не створюють об'єктивних перешкод у реалізації позивачем його законних інтересів або прав, тобто оскаржуване рішення є проміжним рішенням, а позивачем може бути усунуто недоліки на які вказано та повторно подано технічну документацію для затвердження

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Золочівського районного суду Харківської області від 24.03.2016р. по справі № 622/476/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2016 р.