Справа № 812/885/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/32316/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника відповідача - Новицького М. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення Адміністративної колегії Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати підпункти 2.1.-2.7. пункту 2, підпунктів 3.1.-3.7. пункту 3 рішення Адміністративної колегії Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26 грудня 2013 року № 01-24/272 у справі № 251 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яке винесено на підставі виявлених порушень законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачено п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суди встановили, що 26 грудня 2013 року відповідачем прийнято рішення № 01-24/272 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Вказане рішення прийнято за наслідками розгляду справи № 251 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку позивача, яким визнано останнього суб'єктом природної монополії, який займає у 2013 році монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг приєднання до електричних мереж в територіальних мережах Луганської області; визнано порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції дії позивача, що полягають у застосуванні форм договорів про приєднання, які не відповідають Типовим формам договору про приєднання до електричних мереж, та отримання окремої плати за підготовку технічних умов, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мереж, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.1. п. 2 Рішення); у недодержанні 5-денного строку надання замовнику підписаного договору про стандартне приєднання від дня надання замовником заяви про приєднання електроустановки до електричних мереж, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мереж, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.2. п. 2 Рішення); у недодержанні 15-денного строку надання замовнику технічних умов та підписаного договору про нестандартне приєднання від дня надання замовником заяви про приєднання електроустановки, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мереж, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.3. п. 2 Рішення); у встановленні необґрунтованих додаткових вимог в технічних умовах на приєднання електроустановок споживачів, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мере, шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.4. п. 2 Рішення); у видачі технічних умов за відсутності потреби зміни технічних параметрів та вимог до категорії з надійності електропостачання цієї електроустановки, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мереж, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.5. п. 2 Рішення); у встановленні технічними умовами точок забезпечення потужності в найвіддаленіших точках існуючих мереж від об'єктів замовників та за необґрунтовано завищеними ступенями напруги, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мереж, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.6. п. 2 Рішення); у недодержанні 15-денного строку надання послуги з приєднання електроустановок від дня оплати замовником електропередавальній організації вартості такої послуги, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з приєднання до місцевих (локальних) електричних мереж, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (підп. 2.7. п. 2 Рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону рішенням від 26 грудня 2013 року накладено на позивача штраф за: порушення, визначене в підп. 2.1. п. 2 Рішення, у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. (підп. 3.1. п. 3 Рішення); порушення, визначене в підп. 2.2. п. 2 Рішення, у розмірі 45000 (сорок п'ять тисяч) грн. (підп. 3.2. п. 3 Рішення); порушення, визначене в підп. 2.3. п. 2 Рішення у розмірі 45000 (сорок п'ять тисяч) грн. (підп. 3.3. п. 3 Рішення); порушення, визначене в підп. 2.4. п. 2 Рішення, у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. (підп. 3.4. п. 3 Рішення); порушення, визначене в підп. 2.5. п. 2 Рішення, у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. (підп. 3.5. п. 3 Рішення); порушення, визначене в підп. 2.6. п. 2 Рішення, у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. (підп. 3.6. п. 3 Рішення); порушення, визначене в підп. 2.7. п. 2 Рішення, у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. (підп. 3.7. п. 3 Рішення).

Вказане рішення прийнято за наслідками перевірки, що зафіксована в акті від 26 вересня 2013 року № 04-08/26. Основою обставин, що викладені в акті перевірки, який складено відповідачем, досліджені факти, які відображені в довідці Відділу НКРЕ від 18 вересня 2013 року та в довідці від 26 вересня 2013 року Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Луганській області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Частиною другою статті 4 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства, в тому числі господарського.

Такий інший порядок передбачено, зокрема, частиною першою статті 60 Закону № 2210-III, відповідно до якої заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведених норм справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів АМК підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Це стосується й розгляду справ за позовами органів АМК про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства, оскільки таке стягнення здійснюється саме згідно з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів названих нормативно-правових актів. Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК встановлено, що справи за заявами органів АМК з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам. Винятком з цього правила відповідно до положень статті 19 КАС є вирішення справ щодо оскарження рішень АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель.

З урахуванням наведеного, оскільки оскаржувані рішення судів прийняті з порушенням встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, то, на думку колегії суддів, рішення у справі, яка розглядається, підлягають скасуванню, а провадження у цій справі - закриттю.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 23 червня 2015 року (справа № 21-688а15), 13 жовтня 2015 року (21-711а15), 16 лютого 2015 року (справа № 21-5187а15, 820/10596/14), від 06 квітня 2016 року (21-6334а15).

Керуючись статтями 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення Адміністративної колегії Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: