Справа № 2а-3463/11/0970
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Київ К/800/23427/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника позивача Атаманюка В.П.,

представника відповідача Карабин М.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Косівському районі Івано-Франківської області Державної податкової служби на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013 у справі №2a-3463/11/0970 (№106976/12) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» до Державної податкової інспекції у Косівському районі Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» до Державної податкової інспекції у Косівському районі Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 02.08.2011 №000302301 та від 02.08.2011 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Косівському районі Івано-Франківської області Державної податкової служби 22.04.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.09.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.7.1 пункту 5.7, пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктів 7.5.1, 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 1, 11, 71, частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Косівському районі Івано-Франківської області позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства, іншого законодавства за період з 01.10.2008 до 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 238123,00грн.; підпункту 3.1 пункту 3 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.5, пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 179520,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Косівському районі Івано-Франківської області складено акт від 15.07.2011 №765/23-1/32167246 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.08.2011 №000302301, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 298969,00грн., в тому числі 238123,00грн. за основним платежем та 60846,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 02.08.2011 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 226103,00грн., в тому числі 179520,00грн. за основним платежем та 46583,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для прийняття спірних рішень став висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатами господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «С.Дж.Р.Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фіаніт-Альфа» з огляду на відсутність фактичного здійснення операцій.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, наданими позивачем договором оренди транспортного засобу від 01.12.2008 №291/1 та від 01.12.2010 №1; податковими накладними; рахунками-фактурами; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та прийому-передачі майна.

Судами також встановлено, що необхідність використання орендованої техніки обумовлена виконанням підрядних робіт за договорами, укладеними з відділом капітального будівництва, паливно-енергетичного комплексу, інвестицій та розвитку комунальної сфери Косівської районної державної адміністрації та Українською державною корпорацією по транспортному будівництву «Укртрансбуд» на усунення наслідків стихійного лиха.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою старшого оперуповноваженого відділення ПНВ ПДВ Відділу податкової міліції Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області від 23.12.2011 відмовлено в порушенні кримінальної справи за статтею 212 Кримінального кодексу України відносно службових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД». При цьому, у вказаній поставі зазначено, що в ході проведення додаткової перевірки встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «С.Дж.Р.Груп» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіаніт-Альфа» мають виробничо-технічні бази для здійснення господарської діяльності, а саме складські приміщення, транспортні засоби, устаткування; укладені позивачем господарські договори з контрагентами фактично виконувалися

Колегія суддів також звертає увагу на те, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2011 у справі №1-п-32/11 встановлено обставини щодо неналежного уповноваження директором Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Дж.Р.Груп» ОСОБА_3 на ведення бухгалтерського та податкового обліків підприємства ОСОБА_4, яким використовуючи реквізити, печатку та електронну систему доступу до рахунків товариства для складання документів фінансово-господарської діяльності, зміст яких не відповідає дійсності, проте складання таких документів для Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут» за спірними операціями судовим рішенням не встановлено.

В той же час, кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, в частині притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 була закрита за відсутністю в його діях складу злочину. Зокрема, в мотивувальній частині постанови було вказано, що ОСОБА_5, будучи допитаним як обвинувачений по суті пред'явленого обвинувачення, вказав, що він дійсно являється засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «С.ДЖ.Р.ГРУП», придбав вказане товариство з метою здійснення господарської діяльності, особисто відкривав рахунки в банках, а також кредитну лінію.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також звертає увагу на те, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Проте, податковою інспекцією не наведено жодних доводів щодо наявності в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» ознак неправомірних дій.

За таких обставин, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «С.Дж.Р.Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фіаніт-Альфа».

Враховуючи викладене, за встановлених судами обставин, висновки суду першої та апеляційної інстанцій про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 02.08.2011 №000302301 та від 02.08.2011 № є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Косівському районі Івано-Франківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013 у справі №2a-3463/11/0970 (№106976/12) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв