Справа № 812/9779/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/39392/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Калашнікової О.В.,

Суддів: Леонтович К.Г.

Сороки М.О.

секретар судового засідання - Маджар О.

за участю

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Білокуракинського районного Управління юстиції у Луганській області, треті особи - ОСОБА_3, про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до комунального підприємства "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Білокуракинського районного Управління юстиції у Луганській області, в якому просила: визнати незаконним і скасувати рішення БТІ від 15.12.2009 року про реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, оскільки заява ОСОБА_3 не була оформлена належним чином (не була підписана); визнати незаконними дії БТІ, що полягають у поновленні реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 на підставі ухвали апеляційного суду Луганської області від 15.08.2012 року, оскільки ОСОБА_3 на той час уже не був власником даної споруди ангара; зобов'язати Реєстраційну службу внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність права власності на споруду ангара за адресою: АДРЕСА_1 (закрити розділ реєстру про право власності на ім'я ОСОБА_3.).

Позовні вимоги мотивовано тим, що чоловік позивачки, єдиним спадкоємцем якого вона є, на час своєї смерті був власником майнового сертифіката КСП "Шлях Леніна", однак так і не отримав у натурі майно, що залишилось після ліквідації вказаного КСП. В той же час, це нерухоме майно збереглося та являє собою споруду ангара за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що цей ангар був побудований КСП "Шлях Леніна", але пізніше перебував у володінні СТОВ "Надія", а потім цим майном безпідставно заволодів ОСОБА_3 Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до СТОВ "Надія" про визнання права власності на рухоме і нерухоме майно, але ухвалою апеляційного суду Луганської області від 22.02.2010 року було скасовано рішення суду першої інстанції як незаконне, а в подальшому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено. Не дивлячись на припинення чинності рішення суду про визнання права власності на споруду ангара, ОСОБА_3 встиг оформити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через БТІ на себе право власності на вказану споруду ангара та видає себе за її власника, що є незаконним. За життя чоловіка позивач, як його представник, звернулася до Білокуракинського районного суду Луганської області з заявою про поворот виконання рішення суду і просила БТІ скасувати державну реєстрацію права власності на споруду ангара. Суд першої інстанції задовольнив її вимоги, на підставі чого позивач звернулася до БТІ з заявою про скасування запису про право власності ОСОБА_3, яку було задоволено та здійснено закриття розділу Реєстру про право власності у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Однак, ухвалою апеляційного суду Луганської області було скасовано ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 11.06.2012 року про поворот виконання рішення суду. Позивач зазначає, що вона тривалий час не знала про поновлення запису про право власності на споруду ангару за ОСОБА_3 в Державному реєстрі прав. У серпні 2013 року вона звернулася до Реєстраційної служби з заявою про скасування державної реєстрації права власності на вказану споруду ангару за ОСОБА_3, однак отримала відповідь від БТІ про те, що скасувати реєстраційний запис державний реєстратор самостійно не може, і це можливо лише за рішенням суду.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково: скасовано рішення КП "Білокуракинське районного бюро технічної інвентаризації" від 15.12.2009 року про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3; зобов'язано Реєстраційну службу Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області внести запис до Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно про скасування рішення КП "Білокуракинське районного бюро технічної інвентаризації" від 15.12.2009 року про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, ОСОБА_3 звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Згідно з вказаним свідоцтвом спадщина складається з майнового паю розміром 3796 грн., що становить 0,25% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства станом на 25.01.2000 року в сумі 1509000 грн. та нарахованими дивідендами, що знаходяться в колективному сільського господарському підприємстві "Шлях Леніна", с. Олексіївка Білокуракинського району Луганської області, і належить гр. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія НОМЕР_1, виданого Олексіївською сільською радою Білокуракинського району 21.06.2006 року за № 99.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року у справі № 2-386 за позовом ОСОБА_3 до СТОВ "Надія" про визнання права власності на рухоме і нерухоме майно було визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 17.04.2007 року між СТОВ "Надія" та ОСОБА_3, визнано право власності за ОСОБА_3 на споруду ангару 2003 року та ворохоочищувальну машину ОВС-25.

На підставі заяви ОСОБА_3 та вказаного рішення суду реєстратором КП "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації" прийнято рішення від 15.12.2009 року про державну реєстрацію за вказаною особою права власності на будівлю ангару, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Луганської області від 22.02.2010 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06.05.2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до СТОВ "Надія" про визнання права власності на рухоме і нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, СТОВ "Надія" про визнання права власності на 97,87% споруди ангару, що знаходиться за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Олексіївка, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та СТОВ "Надія" про визнання права власності на 2,13% споруди ангару та ворохоочищувальну машину ОВС-25, що є устаткуванням ангару, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до СТОВ "Надія" про визнання права власності на рухоме і нерухоме майно, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, СТОВ "Надія" про визнання права власності на 97,87% споруди ангару, що знаходиться за адресою: Луганська область, Білокуракинський район, с. Олексіївка, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та СТОВ "Надія" про визнання права власності на 2,13% споруди ангару та ворохоочищувальну машину ОВС-25, що є устаткуванням ангару, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20.09.2011 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.01.2012 року, рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06.05.2011 року залишено в силі.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 11.06.2012 року було допущено поворот виконання рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року, однак, ухвалою апеляційного суду Луганської області від 15.08.2012 року ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області було скасовано, в задоволенні заяви ОСОБА_4 про поворот виконання рішення суду відмовлено.

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.09.2012 року в Реєстрі міститься запис про право приватної власності ОСОБА_3 на ангар за вказаною адресою.

13 серпня 2013 року та 19.08.2013 року позивач звернулася до Реєстраційної служби з заявами про скасування реєстрації прав на нерухоме майно - споруду ангара за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, однак листами від 15.08.2013 року № С-4-02.1/02.1 та від 19.08.2013 року № С-4/1-02.1 відповідачем було надано позивачу відповіді, якими надано роз'яснення стосовно необхідних документів та порядку проведення реєстрації скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача в межах спірних відносин не є порушеними. Також судом першої інстанції зазначено, що на даний час не скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на об'єкт за ОСОБА_3, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання Реєстраційної служби внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність права власності на споруду ангара (закрити розділ реєстру про право власності на ім'я ОСОБА_3.).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що факт скасування рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року є беззаперечною підставою для скасування реєстрації права власності на об'єкт за ОСОБА_3

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Щодо відсутності порушення права позивача в межах спірних відносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України Завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП частка пайового фонду позивача визначена в розмірі 3 796 грн., або 0,25%, тобто, вказана частка визначена в грошовій формі та не виділена в натурі.

В ухвалі апеляційного суду Луганської області від 20.09.2011 року вказано, що в судовому засіданні не було встановлено того факту, що спірне майно, а саме: споруда ангару та ворохоочищувальна машина ОВС-25 були включені до пайового фонду КСП "Шлях Леніна" та це майно підлягає розпаюванню та передачі у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В свою чергу, позивач зазначає, що вона є спадкоємцем після смерті свого чоловіка та має право на майновий пай, а вказаний ангар має відноситися до майна колишнього КСП "Шлях Леніна" та підлягає розподілу між співвласниками.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що до теперішнього часу споруда ангару та ворохоочищувальна машина ОВС-25 не були включені до пайового фонду КСП та це майно не підлягає розпаюванню та передано у власність ОСОБА_2 Проте, перешкодою цьому є, в тому числі, реєстрація спірного нерухомого майна за ОСОБА_3 В той же час, у випадку скасування такої реєстрації існує ймовірність включення цього майна до пайового фонду КСП "Шлях Леніна" та це майно може бути розпайовано та передано у власність позивачу, а відтак у неї є законний інтерес в даних спірних відносинах, а тому обраний позивачем спосіб поновлення, на його думку, порушеного права відповідає об'єкту порушеного права.

Щодо посилань на порушення позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, до складу якого входить майновий пай, позивач отримала 27.06.2013 року. В цей же день їй було видано свідоцтво про право власності на майновий пай. Тобто, лише з цього часу вона отримала право на частку пайового фонду майна КСП "Шлях Леніна".

13 серпня 2013 року та 19.08.2013 року позивач звернулася до Реєстраційної служби Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області з заявами про скасування реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та листами від 15.08.2013 року та від 19.08.2013 року відповідачем було надано позивачу відповіді.

До суду позивач звернулася з позовом 26.11.2013 року, тобто, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, в межах строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

На момент прийняття реєстратором КП "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації" рішення про реєстрацію права власності на будівлю ангару за ОСОБА_3 діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4, 3.10, 3.11, 6.1, 6.2 Тимчасового положення державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема: право власності на нерухоме майно.

Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносить записи до відповідного розділу Реєстру прав.

Після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 8.

На кожний об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше, реєстратором БТІ відкриваються відповідний розділ Реєстру прав та реєстраційна справа.

Розділ Реєстру прав складається з трьох частин, які містять записи про об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації; право власності на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші речові права на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 3.4, 3.5 Тимчасового положення для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. Заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе (суть) заявник (заявники).

За результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній.

Реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає державній реєстрації відповідно до Положення; із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення; об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, розташований у межах території, на якій свою діяльність здійснює інше БТІ відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав; подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено технічну інвентаризацію об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об'єкт; право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло з порушенням встановленого порядку відчуження; відчуження або інше визначення юридичної долі об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, у випадках, встановлених нормативно-правовими актами, відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; у тридцятиденний строк з моменту надіслання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) не усунено обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_3 було надано реєстратору БТІ заяву про реєстрацію права власності та всі необхідні документи, в тому числі рішення суду, що набрало законної сили. Підстав для відмови в проведенні державної реєстрації прав, передбачених пунктом 3.5 Тимчасового положення, як реєстратором БТІ, так і судами не встановлено, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що при прийнятті рішення від 15.12.2009 року про державну реєстрацію прав КП "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації" діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені законом, а відтак відсутні підстави для визнання незаконним і скасування вказаного рішення через начебто неналежне, на думку позивача, оформлення заяви ОСОБА_3

В той же час, підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на споруду ангара було рішення Білокуракінського районного суду від 16.11.2009 року в справі № 2/386/09.

У подальшому ухвалою апеляційного суду Луганської області від 22.02.2010 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до того ж суду в іншому складі, а рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06.05.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20.09.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.01.2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності відмовлено.

13 серпня 2013 року та 19.08.2013 року позивач зверталася до Реєстраційної служби з заявами про скасування реєстрації прав на нерухоме майно - споруду ангара за ОСОБА_3, і листами від 15.08.2013 № С-4-02.1/02.1 та від 19.08.2013 № С-4/1-02.1 відповідачем було надано позивачу відповіді, якими надано роз'яснення стосовно необхідних документів та порядку проведення реєстрації скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав. При цьому до заяви від 19.08.2013 року, поданій Реєстраційній службі, позивачем було додано судові рішення, якими скасовано рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року.

Таким чином, як зазначено судом апеляційної інстанції, факт скасування рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року, яке було причиною для реєстрації права власності за ОСОБА_3, є беззаперечною підставою для скасування цієї реєстрації.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій БТІ, що полягають у поновленні реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності на споруду ангара за ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Однак, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 6.4, 6.5, 6.6, 6.7 Тимчасового положення розділ Реєстру прав та реєстраційна справа закриваються реєстратором БТІ у разі: а) знищення об'єкта, щодо якого проведено державну реєстрацію прав; б) поділу або об'єднання нерухомого майна.

Розділ Реєстру прав та реєстраційна справа закриваються за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи.

Закриті реєстраційні справи зберігаються в архіві БТІ в установленому законодавством порядку.

У разі знищення об'єкта, щодо якого проведено державну реєстрацію прав, власник (власники) подає(ють) реєстратору БТІ заяву про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи за формою, визначеною у додатку 12.

До заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи додаються матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення такого об'єкта, та у разі знищення нерухомого майна - правовстановлювальні документи (за наявності), які підлягають анулюванню у порядку, установленому Положенням.

Моментом прийняття заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав з присвоєнням порядкового номера.

Закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи у разі поділу або об'єднання нерухомого майна здійснюється реєстратором БТІ одночасно з проведенням державної реєстрації прав на новостворений(і) об'єкт (об'єкти) нерухомого майна.

До журналу обліку заяв про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ вносяться записи про заяви про державну реєстрацію прав; про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно; про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи, які містять: порядковий номер заяви; дату прийняття заяви; назву заяви та зміст заявлених прав; прізвище, ім'я, по батькові заявника (заявників); прізвище, ім'я, по батькові та підпис реєстратора БТІ.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.07.2012 року позивач звернулась до БТІ із заявою про закриття розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі рішення суду від 11.06.2012 року, яким було допущено поворот виконання рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року.

При цьому, ОСОБА_2 в той же день 20.07.2012 року за № 374 БТІ видано довідку про те, що реєстратором було здійснено закриття розділу Реєстру про право власності у державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно - ангар. Дія здійснена 20.07.2012 року, згідно якої власник відсутній.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, передбачених пунктом 6.4 Тимчасового положення підстав для закриття реєстратором БТІ розділу Реєстру прав та реєстраційної справи за обставинами цієї справи не існувало. З матеріалів справи також не вбачається, що реєстратором БТІ до журналу обліку заяв про державну реєстрацію прав було внесено запис про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи, що визначено пунктами 6.5-6.7 Тимчасового положення.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 15.08.2012 року ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 11.06.2012 року було скасовано, в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовлено.

В подальшому БТІ на запит було видано довідку від 05.10.2012 року № 504, в якій повідомлено, що станом на 05.10.2012 року право власності на нерухоме майно (ангар) зареєстровано за ОСОБА_3

Таким чином, оскільки довідка, видана БТІ позивачу 20.07.2012 року не є беззаперечним доказом закриття реєстратором БТІ розділу Реєстру, та в подальшому фактично спростована іншими доказами, відтак апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність обставин, що беззаперечно підтверджували б факт здійснення БТІ закриття розділу Реєстру.

При цьому не можуть бути підставою для задоволення цієї частини позовних вимог посилання позивача на скасування судами рішення Білокуракінського районного суду від 16.11.2009 року, оскільки за матеріалами справи відсутні відомості про те, що позивачка надавала до БТІ копії судових рішень, якими було скасовано рішення Білокуракінського районного суду від 16.11.2009 року, та просила вчинити запис про скасування рішення від 15.12.2009 року Комунального підприємства "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара.

Таким чином, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання незаконними дії БТІ, що полягають у поновленні реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара за ОСОБА_3

Відносно позовних вимог про зобов'язання Реєстраційної служби внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність права власності на споруду ангара (закрити розділ реєстру про право власності на ім'я ОСОБА_3.), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", який набрав чинності з 01.01.2013 року, державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюються до 01.01.2013 року.

Державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону № 1952-ІV, починаючи з 01.01.2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.

Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з положеннями пунктів 92, 93 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності або іншого речового права на таке майно.

Державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про: 1) державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно; 2) обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек; 3) обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; 4) обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що починаючи з 01.01.2013 року суб'єкти владних повноважень, до компетенції яких належить державна реєстрація прав на нерухоме майно, не повноважні вносити будь-які зміни або доповнення до Реєстру прав власності на нерухоме майно, проте використовують ці дані під час проведення державної реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не повноважні вносити зміни та доповнення до Реєстру прав і посадові особи бюро технічної інвентаризації.

Разом з тим, частиною другою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Пунктами 1.2, 1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, встановлено, що у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заінтересованою особою у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав є особа, в інтересах якої на підставі рішення суду скасовано рішення державного реєстратора прав.

Рішення щодо внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що інформація про державну реєстрацію прав на ангар за ОСОБА_3 до нині діючого Державного реєстру прав не вносилася.

Відтак, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, слід зобов'язати Реєстраційну службу Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області внести запис до Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно про скасування рішення від 15.12.2009 року КП "Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності на споруду ангара за ОСОБА_3.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: