Справа № 807/213/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/20487/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення невиплаченої різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у порядку статті 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

В обґрунтування заяви зазначила, що згідно з рішенням суду від 29 травня 2013 року її поновлено на роботі, проте фактично наказ про її поновлення на посаді Закарпатський обласний військовий комісаріат видав лише 10 лютого 2014 року, у зв`язку з чим, останній має сплатити їй середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 30 травня 2013 року по 10 лютого 2014 року у розмірі 36 665,32 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року, заяву задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 19 493,72 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів. У задоволенні решти зазначених у заяві вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити. Вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано положення статті 1215 Цивільного кодексу України, яка встановлює випадки, коли безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а тому помилково зменшено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 травня 2013 року по 10 лютого 2014 року на суму отриманої позивачем в цей період допомоги по безробіттю.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п.28 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій часті) від 28 грудня 2012 року №242 в частині звільнення працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Поновлено на державній службі ОСОБА_1 на посаді начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2012 року по 29 травня 2013 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, постанову суду першої інстанції змінено та викладено абзац четвертий абзац її резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2012 року по 29 травня 2013 року в розмірі 20 548,92 грн.».

10 лютого 2014 року наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника групи бухгалтерського обліку відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 грудня 2012 року.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем за час затримки виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі має бути сплачено на користь останньої її середній заробіток за час вимушеного прогулу за виключенням суми, яка позивачу в спірний період була виплачена Ужгородським міським центром зайнятості як допомога по безробіттю.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Із змісту наведеної норми вбачається, що обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов`язані із такою затримкою.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час (абзац 2 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9).

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно розрахунку від 16 червня 2014 року №31, який оформлено ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року з 30 травня 2013 року по 10 лютого 2014 року позивачу нараховано 36 665,72 грн. заробітної плати без утримання обов`язкових платежів та зборів, однак вказана сума позивачеві виплачена не була.

При цьому, відповідно до інформації Ужгородського міського центру зайнятості у період з 29 травня 2013 року по 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 17 172 грн.

Таким чином, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року в частині поновлення позивача на службі виконана Закарпатським обласним військовим комісаріатом шляхом прийняття наказу № 2 лише 10 лютого 2014 року, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання судового рішення про поновлення на роботі та задовольнили вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку. При цьому, обчислюючи розмір заробітної плати за час невиконання рішення суду, суди правильно врахували розмір виплаченої ОСОБА_1 . Ужгородським міським центром зайнятості допомоги по безробіттю.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало