Справа № 813/400/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року № 813/400/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області матеріальну шкоду в розмірі 9720,63 грн, 3% річних у сумі 702,52 грн, суму інфляції у розмірі 6343,84 грн; стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000 грн; зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області провести нарахування помісячної премії за період 2010-2011 та виплатити її в повному розмірі, стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2012 до дня постановлення рішення суду та компенсацію працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що службовими особами ДПС у Львівській області та Головного управління ДФС у Львівській області за один і той самий період були видані довідки про нараховану заробтну плату з різними показниками, на підставі яких нараховувалась пенсія державного службовця у меншому розмірі, а тому в результаті таких дій позивачу нанесена матеріальна шкода у розмірі 9720,63 грн та моральна шкода в розмірі 150 000 грн. Також позивач вважає, що його безпідставно та незаконно позбавляли щомісячної премії за період з 2010-2011 роки, чим відповідач порушив умови колективного договору, положення про нарахування та виплату премії.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просив позов задовольнити.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, де зазначає, що дія ст.625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Що стосується моральної шкоди, то зазначає, що позивачем не доведено яких моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ він зазнав та не надав жодних доказів, які б це підтверджували та не навів міркувань, з яких він визначив розмір моральної шкоди. Також вказує, що порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу, відтак, розмір нарахованої щомісячної премії ОСОБА_1 за період з 01.102010 по 31.12.2011 визначався на підставі Положень про преміювання затверджених Наказом ДПА у Львівській області від 27.06.2008 №269, Наказом ДПА у Львівській області від 20.12.2010 №688 та Наказом ДПА у Львівській області від 18.10.2011 №1037.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, вказаних в запереченні на позовну заяву та додаткових поясненнях до заперечення, просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

ОСОБА_1 13.09.2012 звільнений з посади старшого державного податкового ревізор-інспектора ДПС у Львівській області за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності.

17.09.2012 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". Розмір пенсії обчислено згідно довідок про складову заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Так, судом встановлено, що ДПС у Львівській області видано довідки «про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 17.09.12 № 05-32/291 за період з квітня 2010 року по квітень 2011 року включно та від 05.11.12 № 05-32/342 за період з квітня 2005 року по березень 2006 року включно. Як видно з вказаних довідок у графі «інші виплати» службовими особами ДПС у Львівській області проставлено нульові показники.

Також, ДПС у Львівській області видано довідку від 04.07.14 № 05-32-171 «про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за період з липня 2005 року по червень 2010 року включно, з якої видно, що у графі «інші виплати» службовими особами Головного управління ДФС у Львівській області уже відображенна сума 28800,82 грн. та відображено, що вона включає індексацію заробітної плати на суму 4171,94 грн., матеріальну допомогу для оздоровлення на суму 12616,56 грн. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань на суму 12012,32 грн.

Отже, службовими особами ДПС у Львівській області та Головного управління ДФС у Львівській області за один і той самий період були видані довідки про нараховану заробтну у плату з різними показниками.

Позивач вважає, що в результаті таких дій йому нанесена матеріальна шкода у розмірі 9720,63 грн. (вересень 2012р. в сумі 339,10 грн. (598,41грн. : ЗОдн. х 17дн.), жовтень 2012р. по грудень 2013р. в сумі 8976,15 грн. (598,41 грн. х 15м.) та січень 2014р. в сумі 405,38 грн.(598,41 грн. - (3032,32 грн.-2839,29 грн.) та моральна шкода в розмірі 150 000 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Означене свідчить про те, що обов'язковою умовою відшкодування є реальна наявність моральної шкоди та вина певної особи чи державного органу у її завданні.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач заподянання йому моральної шкоди обгрутовує тим, що під час роботи в ДПА у Львівській області у вересні 2011 року Сихівською міжрайонною МСЕК його було визнано інвалідом III групи, причина інвалідності - загальне захворювання, висновок та умови праці - заборонено перебувати у відрядженнях, однак незважаючи на висновки МСЕК його направляли у відрядження для проведення перевірок юридичних осіб. Вказує, що під час проведення реорганізації ДПА у Львівській області та переведнні його на нижчу посаду не було враховано, що на його утриманні перебували 3 дитини та дружина, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, те, що ОСОБА_1 був інвалідом ІІІ групи, яку отримав під час роботи у ДПА у Львівській області. Також вказує, що згодом отримав ІІ групу інвалідності.

Однак, ці доводи суд не бере до уваги, оскільки ці причини не доводять причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача, позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення внаслідок цього стану здоров'я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень, та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 150 000 грн., суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позову ОСОБА_1 даній частині позовних вимог.

Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Разом з тим, у межах спору не встановлено завдання відповідачем шкоди ОСОБА_1 на суму 9 720,63 грн., що виключає можливість застосування відповідної відповідальності.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди нормативно та документально не підтверджуються.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Головного управління ДФС у Львівській області провести нарахування помісячної премії за період 2010-2011 та виплатити її в повному розмірі, суд зазначає таке.

Порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Залежно від конкретних виробничих і організаційно-технічних умов власником підприємства або уповноваженим органом розробляється Положення про преміювання, надання матеріальної допомоги та інших видів доплат і надбавок працівникам. Таке положення погоджується з профспілковим комітетом і включається як додаток до трудового (колективного) договору.

Премії - це грошова винагорода, виплачувана працівнику понад нараховану суму заробітної плати і, зазвичай, пов'язана з продуктивністю праці такого працівника у звітному періоді.

Премії нараховуються в абсолютній сумі або у відсотках від посадових окладів чи середньомісячного заробітку та не нараховуються працівникам за час їх тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Надбавки виплачуються в однаковому розмірі за кожен місяць. Водночас, премії можуть бути нерегулярними, а їх розмір змінюється із місяця в місяць залежно від досягнених результатів чи інших показників.

Судом встановлено, що розмір нарахованої щомісячної премії ОСОБА_1 за період з 01.10.2010 по 31.12.2011 визначався на підставі Положень про преміювання затверджених Наказом ДПА у Львівській області від 27.06.2008 №269, Наказом ДПА у Львівській області від 20.12.2010 №688 та Наказом ДПА у Львівській області від 18.10.2011 №1037.

В матеріалах справи містяться подання на преміювання та накази про нарахування премій з 01.01.2010 по 31.12.2011 працівникам відділу організації перевірок підприємств стратегічних галузей економіки управління податкового контролю юридичних осіб ДПА у Львівській області, в якому працював позивач, з якого видно, що за січень 2010 ОСОБА_1 нараховано премію в розмірі 60%, лютий 2010 - 100%, березень 2010 - 95%, травень 2010 - 47,88 %, червень 2010 - 100%, липень 2010 - 100%, листопад 2010 - 100%, січень 2011 - 50%, лютий 2011 - 150%, березень 2011 - 100%, квітень 2011 - 100%, травень 2011 - 5%, червень 2011 - 5%, липень 2011 - 100%, серпень 2011 - 100%, вересень 2011 - 100%, жовтень 2011 - 100%, листопад 2011 - 100%.

Враховуючи наведене, та те, що відповідно до вказаних вище Положень про преміювання, премії можуть бути нерегулярними, а їх розмір змінюється із місяця в місяць залежно від досягнених результатів працівника, інших показників та є виключною прерогативою роботодавця за наслідками роботи працівника, суд дійшов висновку, що посилання ОСОБА_1 про постійне заниження премій за час роботи в ДПА у Львівській області не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії) : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський