Справа № 643/5042/16-а
Суддя: Єлізаров І. Є.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/5042/16-а
Провадження № 2-а/643/163/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді -Єлізарова І.Є., при секретарі -Охріменко А.І. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова щодо відмови у поновленні виплати пенсії з 7.10.2009 року неправомірними, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова поновити виплату пенсії з 7.10.2009 року, з урахуванням всіх підвищень, перерахунків та розміру мінімальної пенсії відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова виплатити нараховану, але не виплачену з 7.10.2009 року пенсію та виплачувати пенсію в подальшому.

Відповідач отримав копію ухвали про відкриття скороченого провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами. Справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виїзду закордон мешкала за адресою (АДРЕСА_1) та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України № 1058-ІV), але після виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю в травні 1995 року виплату пенсії позивачу було припинено.

04 березня 2016 року позивачка через свого представника за довіреністю звернувся до управління ПФУ в Московському районі м.Харкова із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (далі - Рішення № 25-рп/2009) щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України № 1058-ІV. Проте відповідач у своїй відповіді від 15.03.2016 року відмовив у поновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що законодавство України не передбачає порядку виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Також у своїй відповіді УПФУ посилалося на неправомірність подання документів про поновлення виплати пенсії не особисто, а через представника. Не погодившись із відмовою в поновленні пенсії ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 06.10.2015 року та 12.05.2015 року, постанові ВАСУ від 05.09. 2013 року по справі К/9991/22721/12.

Відповідно до ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії ОСОБА_1 , яка виїхала на постійне місце проживання за кордон з урахуванням вимог статей 40-43, статті 46 Закону № 1058-ІV та розміру мінімальної пенсії за віком .

При звернені до суду позивач понес судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 128, 160, 161, 162, 163, 183, 186 КАС України, Конституцією України, ст.ст. 40-43, 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з 07.10.2009 року .

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 7.10.2009 року, з урахуванням вимог статей 40-43, статті 46 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова виплатити поновлену з 07.10.2009 року пенсію та виплачувати пенсію в подальшому.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 , і.д.н НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривен20 копійок.

Постанова підлягає негайному виконанню в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Єлізаров І.Є.