Справа № 826/24010/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної фіскальної служби України і Міністерства доходів і зборів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Міндоходів в АР Крим, Головне управління ДФС у Херсонській області, Міністерство доходів і зборів України про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Міндоходів в АР Крим, Головне управління ДФС у Херсонській області, Міністерство доходів і зборів України про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України (юридична адреса: 04655. м. Київ, Львівська площа, 6-8, ) на користь ОСОБА_3 заборгованість, а саме: суму грошового забезпечення за період з 17 березня 2014 року по 22 жовтня 2015 року включно у розмірі 85 328, 00 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні в запас Збройних Сил України у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років служби у розмірі 35 198,64 грн.; компенсації за невикористані 25 діб чергової відпустки у розмірі 5 330,50 грн., що разом становить 125 827 грн. 14 коп.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач і третя особа звернулися до суду з апеляційною скаргою в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24 березня 2014 року № 55-р «Про створення робочої групи» та Додатку до нього позивач зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві.

Наказом ГУ Міндоходів від 24 березня 2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи» позивач відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.

17 квітня 2014 року Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України №76-р Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24 березня 2014 року № 55-р «Про створення робочої групи» визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування вказаного розпорядження стала «втрата актуальності».

21 листопада 2014 року наказом Міністерства доходів і зборів України №2218-о відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 18 березня 2013 року №141 «Про міністерство доходів зборів України» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 звільнено полковника податкової міліції ОСОБА_3 (М-007600) - заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним бажанням) управління Міндоходів в АР Крим.

За твердженням позивача, з 17 березня 2014 року, йому всупереч вимогам норм трудового законодавства на момент звільнення з посади - 21 листопада 2014 року і до моменту звернення до суду, грошове забезпечення не виплачувалось.

Позивач, вважаючи такі дії позивача протиправними, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як встановлено судом першої інстанції, при звільненні ОСОБА_3 не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в запас Збройних Сил України у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років служби та компенсації за невикористані 25 діб чергової відпустки.

Так, згідно Довідки №201 від 05 грудня 2014 року, наданої Державною фіскальною службою України грошове місячне забезпечення ОСОБА_3 станом на 01 березня 2014 року складало 5866,43 грн., в т.ч.: посадовий оклад - 2762,00 грн.; спец. звання - 135,00 грн.; надбавка за вислугу років - 1013,95 грн.; надбавка за високі досягнення - 1955,48 грн.

Водночас, згідно даних вказаної Довідки грошове забезпечення позивача за період з другої половини березня 2014 року по дату звільнення Державною фіскальною службою України не виплачено.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог та обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Державна фіскальна служба України посилається на порушення судами трудового законодавства, оскільки відповідати за цим позовом має Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, з яким позивачем укладено трудовий договір.

У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.2 статті 4 і статті 13 цього Закону джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Строки виплати заробітної плати врегульовані статтею 115 Кодексу законів про працю України, згідно якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами пунктів 1 і 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року № 141/2013, Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндоходів України організовує роботу Міністерства, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; надає територіальним органам Міндоходів України методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи; координує діяльність своїх територіальних органів та організовує їх взаємодію з державними органами та органами місцевого самоврядування тощо.

У пункті 1 Положення про Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 17 квітня 2013 року № 43, визначено, що Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим є територіальним органом Міндоходів, який підпорядковується Міндоходів.

Відповідно до пунктів 13 і 15 цього Положення, Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим утримується за рахунок державного бюджету, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України, коду ЄДРПОУ і свого найменування, штампи, і власні бланки, реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України.

За змістом статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, є, зокрема, міністерства в особі їх керівників. Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством, тощо.

Виходячи з наведених норм права, судом правомірно зроблено висновок про покладення на Міндоходів України як головного розпорядника бюджетних коштів обов'язків по забезпеченню організації діяльності та фінансування Головного управління Міндоходів в АР Крим, в тому числі щодо фінансування видатків на оплату праці працівників цього територіального органу Міндоходів.

Водночас Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визнано тимчасово окупованою територією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби України» створено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Згідно з додатком 2 до цієї постанови Головне управління Міндоходів в АР Крим і Головне управління Міндоходів у м. Севастополі реорганізовано в Головне управління ДФС у Херсонській області, яке створено на території Херсонської області згідно з додатком 1.

Наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 05 березня 2015 року № 1 «Про реорганізацію Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим» розпочато реорганізацію Головного управління Міндоходів в АР Крим шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Херсонській області.

Згідно з додатком 2 до цього наказу заплановано проведення таких дій: проведення розрахунків з кредиторами у межах бюджетних програм, затверджених на 2015 рік по ГУ ДФС у Херсонській області, утворення комісії з проведення інвентаризації майна ГУ Міндоходів в АР Крим, проведення інвентаризації майна ГУ Міндоходів в АР Крим, складання передавального акта щодо всіх майнових та немайнових зобов'язань ГУ Міндоходів в АР Крим, закриття номенклатури справ ГУ Міндоходів в АР Крим, організація передачі документів постійного та довготривалого терміну зберігання до архіву, забезпечення в установленому порядку знищення печаток, штампів, бланків, вивісок тощо. При цьому, визначаючи термін виконання вищевказаних заходів, зазначено про неможливість їх проведення у зв'язку з тимчасовою окупацією території.

Між тим, відповідачем зазначено про неможливість здійснення заходів із реорганізації Головного управління Міндоходів в АР Крим (створення інвентаризаційної комісії, проведення інвентаризації, складання передавального акта і розподільчого балансу), оскільки Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, не розрахований на ситуацію, коли орган, який реорганізується, знаходиться на тимчасово окупованій території.

Фінансування Головного управління ДФС у Херсонській області здійснюється відповідно до затвердженого кошторису за КПКВ 330/010 "Керівництво та управління у сфері фіскальної політики". Кошторисні призначення на оплату праці доведені із розрахунку штатної чисельності Головного управління ДФС у Херсонській області на 2015 рік у кількості 317 одиниць. Кошти для виплати заборгованості із заробітної плати працівникам Головного управління Міндоходів в АР Крим ні Міністерством доходів і зборів України, ні його правонаступником - Державною фіскальною службою України не передбачені у кошторисі Головного управління ДФС у Херсонській області.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати з Головного управління ДФС у Херсонській області, до якого не перейшли права та обов'язки Головного управління Міндоходів в АР Крим і якому не виділено бюджетні кошти на оплату праці працівників Головного управління Міндоходів в АР Крим.

Також слід зазначити, що наразі Головне управління Міндоходів в АР Крим знаходиться у стані припинення, бюджетні призначення для нього зняті, фінансування припинено, місцезнаходження на тимчасово окупованій території України не змінено, умов для діяльності на материковій частині України не створено. Наведене унеможливлює стягнення заборгованості із заробітної плати з Головного управління Міндоходів в АР Крим

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідальною особою за виплату позивачу заборгованості із заробітної плати є Міністерство доходів і зборів України.

Крім того, наведена позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної по справі К/800/32907/15.

Зі змісту апеляційної скарги Міністерства доходів і зборів України та Державної фіскальної служби України вбачається, що апелянти оскаржують саме стягнення відповідних сум заробітної плати з Міністерство доходів і зборів України, при цьому жодних доводів щодо неправильності розрахунку судом першої інстанції вказаної суми апеляційна скарга не містить, - з огляду на що дане питання не підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не скасовують та правомірності дій та рішень відповідача не доводять. При цьому, Міністерством доходів і зборів України та Державною фіскальною службою України не організовано роботу Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим та його територіальних органів після окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією, зокрема з березня 2014 року не вирішено питання щодо фінансування Головного управління Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів, зміни їх місцезнаходження, працевлаштування працівників, які виявили бажання перевестись на материкову частину України; в порушення постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» не розпочато процедуру реорганізації Головного управління Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника Державної фіскальної служби України і Міністерства доходів і зборів України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.