Справа № 415/1321/16-а
Суддя: Бойко С. Л.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 415/1321/16-а
Провадження №2-а/415/43/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.04.16 року

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі головуючої- судді Бойко С.Л.,

при секретарі Нестеренко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про визнання дій не законними та зобов'язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до УПФУ в м. Лисичанську про визнання дій не законними та зобов'язання до вчинення певних дій. В обґрунтування своїх вимог зазначила, щопочинаючи з 29 грудня 2014 року УПФУ в м. Лисичанську їй була призначена пенсія за віком, у розмірі 949 грн. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_3, який за життя був отримувачем шахтарської пенсії, розмір якої складав 2948 грн.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно до ст.37 - пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 % пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 % пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до наведеного, маючи намір отримувати пенсію свого померлого чоловіка, 14 грудня 2015 року вона звернулась з відповідною заявою до УПФУ в м. Лисичанську.

У січні 2016 року отримала відповідь від відповідача за №284/3-7 від 11.01.2016 року, в якій зазначалось, що право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника вона набуде лише після 07.08.2017 року, тобто після досягнення «пенсійного віку».

З такими висновками відповідача не згодна, оскільки з 2014 року вона вже є пенсіонеркою, та такою особою, що відповідно до діючого законодавства вважається непрацездатним членом сім'ї.

Вважає, що дії спеціалістів УПФУ в м. Лисичанську щодо відмови їй у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника є такими, що грубо порушують норми діючого законодавства про пенсійне забезпечення. Просила визнати дії УПФУ в м.Лисичанську щодо відмови їй у призначені пенсії у звязку з втратою годувальника незаконними та зобовязати відповідача призначити їй пенсію у звязку з втратою годувальника, починаючи з моменту її звернення, тобото з 14.12.2015 року.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутності, про що надала письмову заяву.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, позов не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, щов січні місяці 2016 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську про призначення пенсії по втраті годувальника - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. ОСОБА_3 знаходився на обліку в управлінні ПФУ в м. Лисичанську та отримував пенсію, призначену згідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" N 1058-ІУ від 09.07.2003 у розмірі 2947 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м. Лисичанську з 29 грудня 2014 року та отримує пенсію призначену за віком достроково у розмірі 949 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до абзацу 2 статті 26 Закону право на пенсію за віком мають жінки після досягнення ними 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року. У зв'язку з тим, що дата народження позивачки - 7 серпня 1959 року, право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника набуде лише у віці 58 років, тобто після 07.08.2017 року.

Враховуючи викладене та те, що на час смерті свого чоловіка ОСОБА_2 не досягала пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підстави для призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника відсутні. Вважають, що законних підстав для задоволення позивних вимог немає.. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просили відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФУ в м.Лисичанську Луганської області та отримує пенсію за віком, що підтверджується розпорядженням 827024 від 25.01.2016 р. (а.с.7).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 27.08.2015 р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Лисичанського МУЮ у Луганській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Лисичанську Луганської області помер ОСОБА_3, про що зроблено відповідний запис № 1517.(а.с.6).

Позивач звернулась з заявою до УПФУ в м.Лисичанську про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_3, який помер 24.08.2015 року.

Згідно відповіді ПФУ у м.Лисичанську Луганської області від 11.01.2016 р. № 284/З-7, позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника посилаючись на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до абзацу 2 статті 26 Закону право на пенсію за віком мають жінки після досягнення ними 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року. У зв'язку з тим, що дата народження позивачки - 7 серпня 1959 року, право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника набуде лише у віці 58 років, тобто після 07.08.2017 року.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9, ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

За правилами частин другої та третьої цієї ж статті непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Статею 26 ЗУ «Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року…

Таким чином, позивач матиме право на пенсію по втраті годувальника при досягненні нею 58 років (ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») при наданні відповідної заяви, що відповідає положенням ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні позивачу пенсії по втраті годувальника після смерті її чоловіка, ОСОБА_3 є законними та такими, що відповідають чинному законодавству України.

Тому, підстави для призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника відсутні.

Крім того, позивачем не надано доказів перебування у шлюбі з ОСОБА_3.

Отже, суд вважає, що позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про визнання дій не законними та зобов'язання до вчинення певних дій задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають стягненню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст.2-15, 17-18, 104-107, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про визнання дій не законними та зобов'язання до вчинення певних дій відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Головуючий суддя: С.Л. Бойко