Справа № 712/19135/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. м. Київ К/800/601/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання нечинним рішення відповідача від 06.06.2012 «Про призначення ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини, як на першу дитину»; зобов'язання відповідача призначити державну допомогу в розмірі, встановленому для виплати допомоги при народженні третьої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення відповідача як такого, що прийнято безпідставно, без урахування факту, що на утриманні позивача вже перебувають двоє дітей.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року позов задоволено: визнано нечинним рішення Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 06.06.2012 «Про призначення ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини, як на першу дитину»; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради призначити ОСОБА_2 допомогу в розмірі, встановленому для виплати при народженні третьої дитини.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (громадянкою Російської Федерації) 20.01.2011 укладено шлюб, в якому у них народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

28.05.2012 ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому допомоги при народженні дитини.

Дружина позивача ОСОБА_3 є громадянкою Російської Федерації та має двоє малолітніх дітей (громадяни Росії від першого шлюбу, який розірваний згідно рішення суду 25.06.2010).

Враховуючи той факт, що до заяви не було долучено документів на підтвердження факту усиновлення позивачем дітей дружини від першого шлюбу та не підтверджено утримання дітей позивачем, відповідачем прийнято рішення від 06.06.2012 про виплату позивачу допомоги при народженні, як на першу дитину.

Вважаючи зазначене рішення відповідача незаконним, вказуючи, що діти дружини від першого шлюбу перебувають у нього на утриманні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування двох дітей дружини від першого шлюбу на утриманні позивача дає останньому право на отримання державної допомоги при народженні дитини в розмірі, встановленому для виплати допомоги при народженні третьої дитини.

Скасовуючи рішення суд першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що допомога при народженні виплачується виключно враховуючи кількість живо народжених та усиновлених дітей. Оскільки позивач дітей дружини від першого шлюбу не всиновлював, відсутні підстави для виплати йому державної допомоги при народженні дитини в розмірі, встановленому для виплати допомоги при народженні третьої дитини.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751.

Відповідно до пункту 10 Порядку, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Пунктом 11 Порядку визначений перелік документів, які подаються до органу праці та соціального захисту для призначення допомоги при народженні дитини. Зокрема, абзацом 2 передбачено, що особи, що звертаються за призначенням допомоги при народженні другої дитини або наступних дітей, подають також довідку про склад сім'ї та копію свідоцтва про народження кожної дитини, яка враховується при визначенні розміру допомоги.

Відповідно до абзацу 6 пункту 13 Порядку, розмір та строк виплати допомоги, яка призначається одному з батьків дитини, визначається з урахуванням кількості живо народжених та усиновлених дітей (враховуючи померлих), які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, її чоловіка (дружини), крім дітей, від виховання яких зазначена особа (її чоловік, дружина) відмовилась, а також дітей, які передані на виховання іншій особі, та повнолітньої дочки (повнолітнього сина) чоловіка, які не були усиновлені дружиною. У разі народження двійні або більшої кількості дітей кожна дитина з їх числа вважається наступною.

З аналізу норм чинного законодавства убачається, що допомога при народженні дитини призначається, у тому числі, одному з батьків з урахуванням живо народжених дітей одного з подружжя, які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога.

У спірних правовідносинах судом першої інстанції встановлено, що двоє дітей дружини позивача ОСОБА_3, хоча і не всиновлені ОСОБА_2, проте перебували у нього на утриманні до народження спільної дитини позивача та громадянки ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини в розмірі, встановленому для виплати допомоги при народженні третьої дитини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції невірно тлумачив норми Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751, що призвело до помилкового скасування законного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, зважаючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року скасувати.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: