Справа № 1420/1478/12
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/44726/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Маслія В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, треті особи :ОСОБА_4, відділ Держкомзему у Очаківському районі Миколаївської області, про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі також - позивачі) звернулась до суду з позовом до Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (надалі - відповідач, Рада), треті особи :ОСОБА_4, відділ Держкомзему у Очаківському районі Миколаївської області, в якому просили визнати незаконним та скасувати рішення Ради № 6 від 22 січня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення, на їх думку, прийняте на підставі підроблених документів, а саме - в технічній документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 в кадастровому плані та в акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі їх підписи про погодження меж, як суміжних землевласників, підроблені. Позивачі вказують на порушення їх прав, оскільки вони не узгоджували межі земельних ділянок та на те, що гр. ОСОБА_4 передана у власність частина земельної ділянки, яка використовувалась ними для проїзду до свого городу для обробки земельної ділянки та вільного доступу до нього, просили визнати оскаржуване рішення незаконним та скасувати його.

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачі звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просили судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Радою були надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких відповідач зазначив, що оскаржуване рішення було прийняте в межах наданих Раді повноважень та відповідно до чинного на той момент законодавства.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог у справі є оскарження рішення Ради № 6 від 22 січня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр.. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Даним рішенням Рада вирішила, зокрема, передати у власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, виходили з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, колегія суддів із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Прийняте спірне рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акту не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин щодо захисту права цивільного, їх суб'єктний склад та норми статті 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді