Справа № 10055/11/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
30 листопада 2011 р. № 2-а- 10055/11/2070
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Зінченко А. В.,
при секретарі Воронові М.А.
за участю представників сторін:
прокурора - Волик О.Г.
відповідача не прибув
3-ї особи - Сумцової Н.В.
3-ї особи - ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до виконавчого комітету Лиманської сільської ради Харківської області, з участю третіх осіб Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова та Харківської гарнізонної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України, про скасування рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Лиманської сільської ради Харківської області в якому просив скасувати п.2 рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області №88 від 25.07.2002 року та визнати свідоцтво про право власності на нежитловий будинок та споруди від 01 серпня 2002 року недійсним.
Ухвалою суду від 29.11.2011 року провадження у справі в частині позовних вимог Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до виконавчого комітету Лиманської сільської ради Харківської області про визнання свідоцтва про право власності на нежитловий будинок та споруди від 01 серпня 2002 року недійсним, закрито.
Свої позовні вимоги прокурор обґрунтував тим, що проведеною на виконання завдання Генеральної прокуратури України перевіркою вимог законодавства про правовий режим майна у Збройних Силах України, а також обліку, використання та відчуження земель та нерухомого майна Харківською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України встановлено, що рішенням виконкому Зміївської райради депутатів трудящих № 373 від 20.11.1956 року в постійне користування Харківській гарнізонній Раді військово-мисливського товариства для будинків .мисливця із земель місцевого держземфонду були виділені ділянки землі площею 0.30 та 0,14 гектар, які в подальшому були забудовані будинками та спорудами і увійшли до складу військового містечка № НОМЕР_1 , с. Лиман Зміївського району Харківської області.
В подальшому пунктом 2 рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 88 від 25 липня 2002 року «Про зведення в дію закінченого будівництвом об`єкту мисливського будинку та господарчих будівель Лиманського мисливсько-риболовного господарства`було надано дозвіл на оформлення права власності на мисливський будинок та господарчі будівлі Лиманського мисливсько-риболовного господарства в цілому за Харківською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.
1 серпня 2002 року, на підставі зазначеного вище рішення, Харківській гарнізонній організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України видане свідоцтво про право власності на нежитловий будинок та споруди.
Прокурор вважає вказане рішення незаконним, неправомірним та просить його скасувати.
Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову з підстав, викладених у позові та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, але надав до суду клопотання, в якому проти позову заперечував та просив справу розглядати за його відсутністю.
Представник третьої особи, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.
Представник третьої особи, Харківської гарнізонної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України, проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Рішенням виконкому Зміївської райради депутатів трудящих № 373 від 20.11.1956 року в постійне користування Харківській гарнізонній Раді військово-мисливського товариства для будинків .мисливця із земель місцевого держземфонду були виділені ділянки землі площею 0.30 та 0,14 гектар, які в подальшому були забудовані будинками та спорудами і увійшли до складу військового містечка № 256, с. Лиман Зміївського району Харківської області.
Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 88 від 25 липня 2002 року «Про зведення в дію закінченого будівництвом об`єкту мисливського будинку та господарчих будівель Лиманського мисливсько-риболовного господарства`було надано дозвіл на оформлення права власності на мисливський будинок та господарчі будівлі Лиманського мисливсько-риболовного господарства в цілому за Харківською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.
1 серпня 2002 року, на підставі зазначеного вище рішення, Харківській гарнізонній організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України видане свідоцтво про право власності на нежитловий будинок та споруди.
Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру`при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.
Суд також зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України від 10 вересня 1991 року «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України`майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.
Статтею 4 зазначеного вище Закону визначено, що рішення державних органів, органів громадських, політичних, кооперативних, інших організацій і підприємств, посадових осіб, а також договори та інші угоди, прийняті чи здійсненні на основі законодавства СРСР щодо зміни власника і форм власності, а також створення акціонерних та спільних підприємств за участю органів влади та управління Союзу РСР після прийняття Постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року «Про проголошення незалежності України`без узгодження з відповідними органами управління, визначеними Кабінетом Міністрів України, вважаються не дійсними.
Таким чином, до прийняття рішенням відповідним органом управління, визначеним Кабінетом Міністрів України, усе майно, в тому числі і майно Військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР (правонаступником якої є Харківська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України), є державною власністю.
Аналогічні положення містяться в Постанові Верховної Ради України від 4 лютого 1994 року №3943-ХІІ «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу СРСР», а саме встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.
На виконання пункту 2 вищезгаданої Постанови Верховної Ради України, 13 січня 1995 року Кабінетом Міністрів України приймається постанова № 18 «Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР», якою визначено, що на Міністерство оборони України покладається управління майном колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР.
У відповідності до підпункту «б`пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1482 від 21 вересня 1998 року «Про передачу об`єктів державної та комунальної власності», передача об`єктів державної власності здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном (відповідно до постанови КМУ № 18 від 13.01.1995 року, таким органом є Міністерство оборони України), або самоврядних організацій, за погодженням з Мінекономіки, Мінфіном і Фондом державного майна.
Згідно статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності, правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами.
Також, статтею 29 вищевказаного Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Враховуючи викладене можна зробити висновок, що нежитлові будинки та споруди: сховище для техніки (№1 за генпланом), склад без опалення (№2 за генпланом), 3 склад-навіси (№№ 3, 4, 5 за генпланом), вбиральня (№6 за генпланом), овочесховище (№7 за генпланом) та будинок мисливця (рибалки) (№8 за генпланом) є державним майном.
Відповідно до ст. 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною (установою, організацією) Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Таким чином, вищезазначене майно з моменту взяття його на облік квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова набуло статусу військового майна.
Законом України Про правовий режим майна у Збройних Силах України зазначено, що військові частини (установи, організації) Збройних Сил України, зобов`язані використовувати закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належить також нерухоме майно, зокрема будинки та споруди.
Управління військовим майном, згідно ст. 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, здійснюють відповідні органи державної виконавчої влади. При цьому, до компетенції Кабінету Міністрів України належить вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України, здійснює управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Рішення по відчуженню військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна, відповідно до вимог ст. 6 вищезазначеного закону, приймається виключно Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, процедура якого додатково визначається Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1282 від 29.08.2002 року.
Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що Міністерством оборони України не виносилось подання щодо відчуження або вилучення нерухомого майна військового містечка №256, як і Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про відчуження цього майна.
Таким чином, наведене нерухоме майно є військовим майном та повинно перебувати у державній власності .
Це підтверджується також рішенням Господарського суду м. Києва від 5.12.2002 року та постановою Верховного Суду України від 18.11.2003 року по господарській справі №18/375 за позовом Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України щодо зобов`язання відповідача провести інвентаризацію майна колишнього Військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР, оцінити вказане майно і передати позивачу, а саме - Міністерству оборони України. Наведеною постановою Верховного Суду України наголошено, що згідно чинного законодавства на Міністерство оборони України тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності загальносоюзних громадських організацій колишнього союзу СРСР, покладено повноваження управління спірним державним майном.
Згідно ст. 326 Цивільного Кодексу України у державній власності знаходиться майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами.
Стаття 321 Цивільного Кодексу України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення № 88 25.07.2002 року в частині оформлення права власності на мисливський будинок та господарчі будівлі Лиманського мисливсько-риболовного господарства в цілому за Харківською гарнізонною організацією товариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України є незаконним.
Суд вважає за необхідним вказати, що ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Таким чином відповідачем не доведено правомірність винесення спірного рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 88 від 25.07.2002 року.
При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 94, 161, 160 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до виконавчого комітету Лиманської сільської ради Харківської області, з участю третіх осіб Квартирно - експлуатаційного відділу міста Харкова та Харківської гарнізонної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України, про скасування рішення задовольнити .
Скасувати п.2 рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області №88 від 25 липня 2002 року.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.
Постанова в повному обсязі виготовлена 05 грудня 2011 року.

Суддя А.В. Зінченко