Справа № 448/234/16-а
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/234/16-а
Провадження № 2-а/448/22/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.05.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Рушеляк Г.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Рибяк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС, третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Іванович, про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

02.03.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, покликаючись на те, що 29.10.2014 року близько 02 год.27 хв. громадянин України ОСОБА_3 (позивач у справі) ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортний засіб особистого користування марки «VOLKSVAGEN», номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, який зареєстрований на території Польщі. В подальшому, 29.01.2016 р. головним державним інспектором ВMO №2 митного поста «Грушів» Львівської митниці ДФС Кладовою Л.М. складено протокол про порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України за перевищення граничного строку транзитних перевезень згідно ст.95 МК України, а 12 лютого 2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М.І. винесено оскаржувану постанову в справі про порушення митних правил №0288/20917/16, згідно якої громадянина ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Вважає дану постанову незаконною, протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що статтею 467 МК України визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Вказує, що правопорушення, передбачене ст. 470 МК України, не зазначене в цьому переліку, а отже не може вважатися триваючим, оскільки пов'язане з перевищенням встановленого статтею 95 МК України строки доставки товарів, транспортних засобів більше ніж на 10 діб і вважається вчиненим та закінченим по суті на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого ст. 95 МК України. Таким чином, вказане правопорушення не може вважатися триваючим, оскільки вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати, в даному випадку правопорушення було вчинене і закінчене по своєму складу громадянином ОСОБА_3 09.11.2014 р., а отже і строк накладення адміністративного стягнення за дане порушення митних правил могло бути накладено не пізніше 6 місяців з дня його вчинення, тобто не пізніше 10.05.2015 р.

Також вказує, що контроль за вивезенням автомобілів, ввезених у митних режимах "транзит" та "тимчасове ввезення" здійснюється у встановленому законом порядку, в тому числі за допомогою програмно-інформаційних комплексів. Це дає можливість своєчасного виявлення перевищення строків доставки товарів, встановлених ст.95 МК України. Несвоєчасне документування перевищення таких строків та вчиненого у зв'язку з цим правопорушення, визначеного ст.470 МК України, не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення. Державним інспектором ВМО м/п «Грушів» Львівської митниці ДФС дане порушення виявлено шляхом проведення перевірки баз даних ЄАІС Дермитслужби України, митний орган міг і був зобов'язаний встановити дане порушення своєчасно.

Покликається на те, що відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З огляду на наведене, просить суд скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС від 12.02.2016року у справі про порушення митних правил №0288/20917/16 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з вищенаведених підстав.

Крім того зазначив, що згідно Висновку фахівців у галузі кримінального права від 01.04.2016 р. (наданого на його адвокатський запит) щодо характеру об'єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та моменту обчислення строків накладення адміністративного стягнення за таке порушення митних правил, за підписом керівника ГО «Львівський форум кримінальної юстиції» Навроцького В.О. - доктора юридичних наук, професора, члена кореспондента Національної академії правових наук України, члена науково-консультативної ради Верховного Суду України, члена Науково - консультативної ради Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, правопорушення передбачене ст. 470 МК України, не є триваючим, а тому строки притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати з моменту вчинення правопорушення, а не його припинення. Правопорушення, передбачене ст. 470 МК України, вважається вчиненим (закінченим складом) на наступну добу з встановленої чинним законодавством дати граничного терміну вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари.

Вважає, що беручи до уваги вищевказаний Висновок фахівців у галузі кримінального права від 01.04.2016р., де зазначено, що особа, яка обрала митний режим транзиту, має обов'язок доставити відповідні предмети в орган доходів і зборів призначення у строки, визначені у ст.95 МК України, тож такий правовий обов'язок темпорально обмежений - починається з моменту ввезення у митну зону у режимі транзиту та завершується спливом строків, визначених у ст.95 МК України. Після спливу такого строку позитивний обов'язок особи доставити відповідні предмети в орган доходів і зборів припиняється і деформується у "негативний" обов'язок - понести відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення (ст.470 МК України). Отже, обов'язок особи доставити відповідні товари до органу доходів і зборів має чітко визначені часові межі, а тому тривалість часу після припинення такого обов'язку - це ознака, яка впливає лише на кваліфікацію правопорушення за ч. 1, 2 чи 3 ст.470 МК України відповідно, однак, яка не дає жодних підстав говорити, що таке правопорушення носить триваючий характер, оскільки обов'язок особи доставити товар до органу доходів і зборів уже припинений. Відтак правопорушення, передбачене ст.470 МК України, не є триваючим, а тому строки притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати з моменту вчинення правопорушення, а не його припинення.

Представник відповідача - Львівської митниці ДФС Рибяк В.О. в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Зокрема пояснила, що позивач ОСОБА_3 станом на 29.01.2016 перевищив більше ніж на десять діб, термін «транзиту», встановлений ч.І ст.95 МК України строк доставки транспортного засобу (товарів) - автомобіля марки «VOLKSVAGEN», номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України). Стверджує, що митним органом не порушено строків притягнення до адміністративної відповідальності позивача, так як відповідно до ч.1 ст.467 МК України адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. При цьому, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 17.07.2007 № 22- 14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Також зазначає, що листом Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року № 22-34- 1465 роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Окрім того, вказує, що листом Міндоходів України від 30.08.2013 №16666/7/99-99- 24-03-09-17 було роз'яснено, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.З ст.470 МК України, за підстав віднесення його до категорії триваючих (зокрема, недоставляння до митниці у встановлений ст. 95 МК України строк) не пізніше, ніж через 6 місяців з дня виявлення.

З огляду на наведене вважає, що порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України є триваючим, у зв'язку із чим є формально закінченим з моменту його суб'єктивного офіційного виявлення під час здійснення митних процедур 29.01.2016року, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення і саме з цієї дати відраховується строк накладення адміністративного стягнення. А відтак, оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, в діях ОСОБА_3 наявний склад порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а тому просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задоволити з наступних підстав.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року №2 встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлених ч.3 ст.2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності, може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

У ч.2 ст.11 КАС України вказується, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що 29.01.2016 року головним державним інспектором ВМО №2 митного поста «Грушів» Львівської митниці ДФС Кладовою Л.М. складено протокол про порушення митних правил №0288/20917/16, відповідно до якого в ході перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що 29.10.2014року близько 02.27 год. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС громадянин України ОСОБА_3 (позивач у справі) ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», VIN: WVWZZZ3BZYE233165, реєстр.номер НОМЕР_2, в митному режимі «транзит». Одночасно було встановлено, що згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 29.01.2016року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

Даним протоколом констатовано, що ОСОБА_3 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і його дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу, 12.02.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №0288/20917/16, якою позивача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюються те, що позивач ОСОБА_3 дійсно 29.10.2014 року ввіз на митну територію України, через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстр.номер НОМЕР_2, в митному режимі «транзит», а відтак, з врахуванням вищенаведених вимог чинного митного законодавства України, зобов'язаний був вивезти такий з митної території України в максимальний строк до 08.11.2014 року.

Однак, вказані дії позивач не виконав та станом на 29.01.2016 року (тобто на момент складання протоколу про порушення митних правил) зазначений транспортний засіб не вивіз а тому, на переконання суду, останній вчинив перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки транспортних засобів більше ніж на десять діб, тобто вчинив порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України.

Разом із цим, згідно з ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Диспозиція ч.1 ст.467 МК України містить перелік триваючих правопорушень (передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу), в який не входить порушення митних правил, передбачене ст.470 МК України.

Аналізуючи диспозицію ч.3 ст.470 МК України, суд вважає, що правопорушення, пов'язане з перевищенням встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних та інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, вважається вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого статтею 95 МК України.

З огляду на наведені обставини суд приходить до висновку, що вказане правопорушення не є триваючим, оскільки вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати, а тому строки притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати з моменту вчинення правопорушення.

Аналогічна правова позиція відображена у Висновку фахівців у галузі кримінального права від 01.04.2016 року (копія якого міститься у матеріалах справи) щодо характеру об'єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та моменту обчислення строків накладення адміністративного стягнення за таке порушення митних правил, за підписом керівника ГО «Львівський форум кримінальної юстиції» Навроцького В.О. - доктора юридичних наук, професора, члена кореспондента Національної академії правових наук України, члена Науково-консультативної ради Верховного Суду України, члена Науково - консультативної ради Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суд не приймає до уваги і покликання представника відповідача на роз'яснення, що дані у листах Міндоходів України від 30.08.2013р. №16666/7/99-99-24-03-09-17, оскільки такі суперечать як діючому митному законодавству України, так і КУпАП.

Також слід зазначити, що контроль за вивезенням автомобілів, ввезених у митних режимах "транзит" та "тимчасове ввезення" здійснюється у встановленому законом порядку, в тому числі за допомогою програмно-інформаційних комплексів. Це дає можливість своєчасного виявлення перевищення строків доставки товарів, встановлених ст.95 МК України. Несвоєчасне документування перевищення таких строків та вчиненого у зв'язку з цим правопорушення, визначеного ст.470 МК України, не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення.

Стаття 487 МК України передбачає, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного, оскільки правопорушення передбачене ч.3 ст.470 МК України є вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки транспортного засобу, передбаченого статтею 95 МК України, тобто у даному випадку - 09.11.2014року, а відтак адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, могло бути накладене на позивача при невивезені ним вищевказаного автомобіля не пізніше 6 місяців з дня вчинення даного правопорушення, тобто до 10.05.2015р., а таке накладено лише 12.02.2016 року, тобто після закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Відтак, виходячи із приписів п. 7 ч. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що у даному випадку провадження у справі про порушення митних правил не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Враховуючи усе вищенаведене, оскільки строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, на момент винесення спірної постанови закінчилися, то суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. від 12.02.2016 року, а також, у відповідності до положень ч.2 ст.11 КАС України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, провадження в справі про порушення митних правил №0288/20917/16 закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно положень ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В той же час, при поданні вищевказаного адміністративного позову позивачем ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в сумі 551,21 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією АТ «Ощадбанк» №158 від 18.02.2016року.

В судовому засіданні представником позивача подано клопотання, в якому останній просить на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачу суму сплаченого ним судового збору у розмірі 551,21 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що позивач ОСОБА_3 був звільнений від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, отже сплачена ним сума судового збору у розмірі 551,21 гривню була внесена ним у більшому розмірі ніж встановлено законом, та те, що представник позивача звернувся до суду із відповідним клопотанням, тому є всі підстави для повернення позивачу сплаченої ним суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 158 - 163, 171-2 КАС України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Івановича від 12.02.2016 року у справі про порушення митних правил №0288/20917/16 про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 (п'ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень, а провадження у справі про порушення митних правил - закрити у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Повернути ОСОБА_3 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 21 копійку сплаченого ним судового збору згідно з квитанцією АТ «Ощадбанк» №158 від 18.02.2016року, що надійшли на рахунок №0252 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, код отримувача - 37929037.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України - потягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Борисенко

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко