Справа № 819/3174/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р. Справа № 876/1533/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Катеринівської парафії храму ОСОБА_4 Української православної церкви на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року у справі за позовом Катеринівської парафії храму ОСОБА_4 Української православної церкви до Тернопільської обласної державної адміністрації, релігійної громади «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка Кременецького району Тернопільської єпархії Української православної церкви Київського Патріархату про скасування розпорядження та заборону чинити перешкоди у користуванні церквою,

встановив:

Катеринівська парафія храму ОСОБА_4 Української православної церкви звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації, Релігійної громади «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка Кременецького району Тернопільської єпархії Української православної церкви Київського Патріархату про скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 07.09.2015 року № 555-од та заборону чинити перешкоди у користуванні церквою.

Вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, і таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що культова будівля, а саме, будівля храму ОСОБА_5 ОСОБА_6 с. Катеринівка, знаходиться у правомірному користуванні релігійної громади - Катеринівська парафія храму ОСОБА_4 Української православної церкви і не може бути передана у почергове користування двом або більше релігійним громадам у порядку, встановленому ч. 3 ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» до розірвання попередньої угоди про користування храмом, в порядку та з підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Катеринівська парафія храму ОСОБА_4 Української православної церкви оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що постанова винесена без належного зясування обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач є правонаступником парафії Свято-Гіоргіївської православної церкви, яка користувалася культовою спорудою з 1946 року і правомірно користується культовою спорудою на даний час, оскільки до введення Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» громади, які користувалися культовими, будівлями залишають за собою право користуватися такими після одержання правоздатності юридичної особи. Крім того, зазначає, що зазначений договір користування будівлею храму, укладений в 1947 році, є чинним, ніким не скасований у передбачений законом спосіб.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2В підтримали апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача - релігійної громади «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка Кременецького району Тернопільської єпархії Української православної церкви Київського Патріархату заперечив апеляційну скаргу.

Представник Тернопільської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 07.09.2015 року № 555-од «Про визначення порядку користування церквою ОСОБА_7 с. Катеринівка, Кременецького району, майном, яке в ній знаходиться», виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, головою Тернопільської обласної державної адміністрації 07.09.2015 року після розгляду заяви віруючих релігійної громади УПЦ КП с.Катеринівка Кременецького району, висновків Катеринівської сільської ради та Кременецької районної державної адміністрації, з метою врегулювання міжконфесійного конфлікту і забезпечення прав віруючих релігійної громади УПЦ КП , беручи до уваги відсутність згоди на почергове користування церквою ОСОБА_7 в с.Катеринівка Кременецького району з боку релігійної громади УПЦ, а також те, що у цьому населеному пункті відсутні інші культові споруди, видане розпорядження «Про визначення порядку користування церквою ОСОБА_7 с. Катеринівка, Кременецького району, майном, яке в ній знаходиться». Даним розпорядженням визначено, що церквою ОСОБА_7 в с. Катеринівка Кременецького району користуються релігійні громади УПЦ і УПЦ КП в порядку і на умовах, передбачених в окремих договорах, укладення яких з кожною із релігійних громад зобов'язано забезпечити Кременецьку районну державну адміністрацію в 5-ти денний термін , і у яких зобов'язано визначити порядок користування (дні, години) церквою ОСОБА_7 та іншим майном, що є державною власністю. Управління МВС України в Тернопільській області зобов'язано забезпечити дотримання громадського порядку в с. Катеринівка Кременецького району ( а. с. 4).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування розпорядження, виходив з того, що права позивача оскаржуваним розпорядженням не були порушені; розпорядження винесене з врахуванням інтересів обох релігійних громад і таке рішення субєкта владних повноважень є законним та справедливим.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

В Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України, яке складається із Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами.

Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Культова будівля і майно, що є державною власністю, може передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. При відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору.

Тобто, у випадку відсутності згоди щодо користування культовою спорудою у відповідності до вимог закону, обовязки щодо надання права користування і встановлення порядку користування нею покладені на обласні державні адміністрації.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається обома сторонами, у селі Катеринівка Кременецького району Тернопільської області зареєстровано дві релігійні громади - Катеринівська парафія храму ОСОБА_4 Української православної церкви та релігійна громада «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка. Культова будівля - церква ОСОБА_7 в с. Катеринівка Кременецького району перебуває у державній власності; рішення Тернопільської обласної державної адміністрації про передачу у безоплатне користування або безоплатне повернення у власність цієї культової будівлі будь-якій релігійній організації не виносилось; взаємна згода між Катеринівською парафією храму ОСОБА_4 Української православної церкви та релігійною громадою «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка щодо передачі церкви ОСОБА_7 у почергове користування не досягнута.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, у селі Катеринівка існує міжконфесійний конфлікт та відсутні інші культові споруди для проведення релігійних обрядів.

Таким чином встановлено, що з врахуванням вищезазначених обставин, з метою врегулювання конфлікту та забезпечення прав віруючих обох релігійних громад, голова Тернопільської обласної облдержадміністрації виніс оскаржуване розпорядження.

Таке розпорядження, на думку апеляційного суду, винесене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації»; з використанням цих повноважень з метою, з якою вони надані, а саме, для забезпечення права на свободу світогляду і віросповідання. Оскаржуване розпорядження є обґрунтованим, зокрема, враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення; безстороннім (прийнятим неупереджено); добросовісним, розсудливим, прийнятим з дотриманням принципу рівності обох релігійних громад перед законом; прийнятим пропорційно, тобто, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів обох релігійних громад і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а також з урахуванням права обох релігійних громад на участь у процесі прийняття рішення та своєчасно.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування такого рішення субєкта владних повноважень з мотивів його необґрунтованості, оскільки перед винесенням оскаржуваного розпорядження відповідач врахував і прийняв до уваги всі обставини, які мали значення для прийняття рішення, зокрема, зясовував чи знаходиться культова будівля у правомірному користуванні будь-якої з релігійних громад, між якими виникла незгода через користування церквою. Судом першої інстанції не встановлено, що будь-якою релігійною громадою надавалися докази про те, що лише вона має право користуватися храмом. В своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції представники апелянта ( позивача ) ствердили, що не надавали Тернопільській облдержадміністрації договору 1946 року, який, на їх думку, підтверджує їх виключне право на користування церквою ОСОБА_7 в с. Катеринівка, а отже Тернопільська облдержадміністрація не могла врахувати цю обставину при винесенні рішення. Представники апелянта не заперечували того факту, що представник облдержадміністрації був відряджений до с.Катеринівка для зясування обставин, які мали значення для вирішення ситуації, що склалася в селі Катеринівка, і спілкувався з представниками обох релігійних громад, а отже покликання апелянтів не необгрунтованість рішення є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про недотримання принципу пропорційності при прийнятті рішення апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до статті 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» держава захищає права та законні інтереси релігійних організацій, сприяє встановленню відносин релігійної терпимості і поваги між громадянами, які сповідають релігію, або не сповідають її, між віруючими різних віросповідань та їх релігійними організаціями, бере до уваги і поважає традиції та внутрішні настанови релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству. Усі релігії, релігійні організації є рівними перед законом і встановлення будь-яких переваг або обмежень однієї релігії, віросповідань чи релігійної організації щодо інших не допускається.

Виходячи з цих положень, Тернопільська обласна державна адміністрація, як державний орган, на якого покладений законом обовязок вирішувати питання користування культовими спорудами у випадку незгоди між релігійними громадами щодо порядку їх використання, не могла діяти інакше, ніж відповідно до закону, і за відсутності у селі Катеринівка іншої культової споруди, де можна проводити релігійні обряди, врахувала при винесенні розпорядження право обох релігійних громад, які існують у цьому селі, на задоволення релігійних потреб.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про правомірність винесення оскаржуваного розпорядження.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. А тому і судове рішення першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Щодо висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині заборони релігійній громаді «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка чинити перешкоди у користуванні церквою, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні цієї частини позовних вимог Тернопільський окружний адміністративний суд порушив норми процесуального права, оскільки в порядку адміністративного судочинства розглянув спір, який не належить до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів України належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У розумінні пункту 1 частини першої статті 3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 зазначеного Кодексу визначено, що суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено, позивач - Катеринівська парафія храму ОСОБА_4 Української православної церкви звернувся до суду з позовною вимогою до відповідача - релігійної громади «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка Кременецького району Тернопільської єпархії Української православної церкви Київського патріархату про зобовязання не чинити перешкод у користуванні церквою.

Відповідач за цією позовною вимогою не є субєктом владних повноважень в розумінні ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України та не здійснює у спірних правовідносинах жодних владних управлінських функцій відносно позивача.

Тобто, такий спір не є публічно-правовим і його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин провадження у справі в частині зобовязання релігійної громади «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка Кременецького району Тернопільської єпархії Української православної церкви Київського патріархату не чинити перешкод у користуванні церквою Катеринівській парафії храму ОСОБА_4 Української православної церкви слід закрити, а судове рішення в цій частині скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Катеринівської парафії храму ОСОБА_4 Української православної церкви задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року у справі № 819/3174/15 в частині зобовязання релігійної громади «Парафія ОСОБА_5 Побідоносця» села Катеринівка Кременецького району Тернопільської єпархії Української православної церкви Київського патріархату не чинити перешкод у користуванні церквою Катеринівській парафії храму ОСОБА_4 Української православної церкви скасувати та провадження у справі в цій частині закрити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_8

Постанова складена в повному обсязі 23.05.2016 року