Справа № 464/9544/15-а (2а-464/19/16)
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2016 р. м. Київ К/800/9234/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 як представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження про демонтаж самочинно збудованих об'єктів, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження про демонтаж самочинно збудованих об'єктів.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 квітня 2013 року №170 про демонтаж самочинно збудованих об'єктів, а саме: надбудованого 2-го поверху квартири АДРЕСА_1, а також гаражу і сараю.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 487, 20 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2016 року постанову Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 як представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд касаційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснено самочинне будівництво - надбудову 2-го поверху до квартири, сарай (літ. «В») та гараж (літ. «Д»).

Зазначене самочинне будівництво виявлено Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про що винесено постанову про накладення штрафу від 18 лютого 2011 року №1 с/51-ф, який сплачено ОСОБА_6 у добровільному порядку.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради

від 11 квітня 2013 року №170 «Про демонтаж самочинно збудованих об'єктів на

АДРЕСА_1» затверджено висновок міжвідомчої комісії, викладений у протоколі

від 09 квітня 2013 року №6, та зобов'язано співвласників квартири АДРЕСА_1 демонтувати самочинно збудовані об'єкти - надбудову 2-го поверху до квартири, сарай (літ. «В») та гараж (літ. «Д»), будівництво яких здійснено без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт, терміном до 01 червня 2013 року.

Не погоджуючись з розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 квітня 2013 року №170, позивачі звернулись до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про демонтаж самочинного будівництва є протиправним та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки рішення про зобов'язання демонтувати самочинно збудовані об'єкти може прийматися лише судом за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції посилався на ті обставини, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем правомірно та в межах наданих йому законодавчо повноважень.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України «Про основи містобудування» відповідно до якої до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема, забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

Згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, органи місцевого самоврядування наділені правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема, і щодо самочинно збудованих об'єктів, та встановлення такого факту.

Разом з тим, законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування можливістю самостійно приймати рішення про перебудову чи знесення таких об'єктів, а зобов'язує звертатись до суду з відповідним позовом про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або знесення самочинного будівництва за її рахунок.

Отже, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 квітня 2013 року №170.

А суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про правомірність дій відповідача, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 як представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2016 року - скасувати.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження про демонтаж самочинно збудованих об'єктів - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: