Справа № 806/235/16
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"23" травня 2016 р. Справа № 806/235/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника апелянта - Максимчука В.М.;

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_6 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, в якому просила визнати протиправними дії та рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору №006-05706-260215 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" від 26.02.2015 р., укладеного між ПАТ"Дельта Банк" та ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 3000,00 доларів США, що на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ становить 78251,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу за договором №006-05706-260215 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" від 26.02.2015 р., укладеного між ПАТ"Дельта Банк" та ОСОБА_6

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 позов задоволено.

Визнано протиправним рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору №006-05706-260215 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" від 26.02.2015 р., укладеного між ПАТ"Дельта Банк" та ОСОБА_6, оформленого наказом від 16.09.2015 №813.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_6 відшкодування у розмірі 3000,00 доларів США за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №006-05706-260215 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" від 26.02.2015 р., укладеного між ПАТ"Дельта Банк" та ОСОБА_6

Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_6 1102 (тисячу сто дві) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадиров. В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права , просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року між позивачем та АТ "Дельта Банк" укладено договір №006-05706-260215 банківського вкладу (депозиту) "Лояльний" на суму вкладу 3000 доларів США терміном на 1 місяць - до 28.03.2015 року, з процентною ставкою 5,5 % річних (а.с.9).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд ) 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження в Банку з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію а АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (надалі - Уповноважена особа Фонду).

Тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.08.2015 №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" та повноваження Уповноваженої особи Фонду до 02 жовтня 2015 року включно.

Відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №813 від 16.09.2015 у зв'язку із виявленням Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк" нікчемних правочинів відповідно до ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме договорів банківського вкладу (депозиту), перелік яких наведено в Додатку №1 до цього наказу було вирішено застосувати наслідки нікчемності цих договорів (а.с.56). До вказаного переліку було віднесено і договір, укладений з позивачем (а.с.65).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію АТ "Дельта Банк".

02.10.2015 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "ДЕЛЬТА БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

В жовтні 2015 року, на адресу позивача надійшов лист №8821/2037 від 23.09.2015 року з повідомленням про нікчемність правочину, в якому їй повідомлено про нікчемність договору №006-05706-260215 банківського вкладу (депозиту) від 26.02.2015 року, укладеного між нею та АТ "Дельта Банк" згідно з п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с.10).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

В даному випадку відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути, як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами, встановленими КАС України.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процессуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.02.2015 року у справі №826/2043/15.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний позов може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС України, а тому рішення у цій справі підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування норм процесуального закону із закриттям провадження у справі, з роз'ясненням позивачеві про право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

За правилами частини першої статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує судові рішення в апеляційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" квітня 2016 р. скасувати.

Провадження по справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" травня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_6 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі бульвар Т.Шевченка, 33 Б,м.Київ,01032

-Уповноважена особа Фонду Кадиров Владислав Володимирович АДРЕСА_2

- ,