Справа № 810/1230/16
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року 810/1230/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління національної поліції охорони в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління національної поліції охорони в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що після дослідження обставин його хвороби Київською обласною медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) позивача 03.03.2015 визнано інвалідом ІІ-Ї групи. У звязку з чим йому була виплачена одноразова грошова допомога у сумі 29 702, 40грн. Проте, Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13.02.2015 № 208-VIIІ встановлено, що "У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби а органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи".

У звязку з вищевикладеним позивач звернувся з листом до відповідача із вимогою провести з ним розрахунок, здійснивши виплату раніше не сплаченої частини одноразової грошової допомоги, однак, листом від 02.02.2016 № 13/3-Т-4, йому було відмовлено у здійснені такої виплати. Позивач, вважаючи такі дії неправомірними, просить суд задовольнити адміністративний позов, визнати протиправними вказані дії відповідача та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 279 375, 24 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Закону «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування вказаного Закону відбулось в друкованому виданні Голос України, 11.03.2015 N 43, тобто датою набрання чинності Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" вважається 12.03.2015. Зважаючи, що відповідно до виписки з акта МСЕК №0197984 II група інвалідності постановлена позивачеві з 03.03.2015, вважає, що на момент виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги діяла норма статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 03.11.2006), яка передбачала виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Тому, вважає свої дії правомірними та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про місце, дату та час, не з'явились. Від представників сторін до суду надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба в заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд вирішив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період часу з 03.09.2001 по 13.02.2015 позивач працював в УДСОГУМВС України в Київській області.

Відповідно до Наказу від 11.02.2015 № 18 о/с УДСО ГУМВС України в Київській області, 13.02.2015 ОСОБА_1 було звільнено з органів МВС України за п. 63 «б» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 № 1 14, у звязку з хворобою.

Обстеженням військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Київській області, позивачу встановлено та видано свідоцтво про хворобу від 07.02.2015 № 17/3в. Відповідно до вищевказаного свідоцтва про хворобу ОСОБА_1 визнано не придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Також у свідоцтві зазначено, що захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС.

Після дослідження всіх обставин моєї хвороби, Київською обласною медико-соціальною експертною комісією позивача визнано інвалідом ІІ-Ї. групи. У звязку з чим йому 31.05.2015 була виплачена одноразова грошова допомога у сумі 29 702, 40грн.

Позивач звернувся з листом до відповідача, в якому просив провести з ним розрахунок, здійснивши виплату раніше не сплаченої частини одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", однак листом від 02.02.2016 № 13/3-Т-4 йому було відмовлено у виплаті такої одноразової допомоги. Відповідач мотивував відмову тим, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло з моменту встановлення групи інвалідності, тобто 03.03.2015 - до набрання чинності Закону України від 13.02.2015 № 208-УПІ "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію щодо виплати збільшеного розміру одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції", який набрав чинності 12.03.2015., а тому вважає, що провів з позивачем повний розрахунок.

Не погодившись із твердженнями відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, що стало предметом розгляду цієї справи.

Суд, надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-XII від 20.12.1090(в редакції від 03.11.2006) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13 лютого 2015 року № 208-VIII внесено зміни до вказаної статті та викладено частину 6 в наступній редакції: «У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства».

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Закону «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування вказаного Закону відбулось в друкованому виданні Голос України від 11.03.2015 N 43, тобто датою набрання чинності Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" є 12.03.2015, що в свою чергу спростовує доводи позивача про протиправність дій відповідача у відмові в донарахуванні та виплати одноразової допомоги, яку просить виплатити позивач.

Зважаючи, що відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №0197984 II група інвалідності встановлена позивачеві з 03.03.2015, то на момент виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому інвалідності, діяла норма статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 03.11.2006), яка передбачала виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Зазначені висновки узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладені в Ухвалі від 09.12.2015 у справі № К/800/36981/15.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку слід застосовувати норми статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції, що була чинною на час встановлення позивачеві інвалідності II групи, а саме від 03.11.2006.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" Кабінет Міністрів України постановою №707 від 12.05.2007 затвердив «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції».

Пунктом 3 Порядку № 707 передбачено, що розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності.

До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з позивачем був проведений повний розрахунок у відповідності до чинного законодавства України, тому дії відповідача є правомірними, а позовні вимоги - необгрунтованими.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.