Справа № 445/1087/15-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Справа № 876/2683/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 01.04.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

16.06.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача - Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд : скасувати рішення Струтинської сільської ради №№ 258/20, 258/22, 258/24, 258/26 від 25 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» та зобов'язати Струтинську сільську раду надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га в урочищі «Галичанка» села Струтин для ведення особистого селянського господарства згідно рішення № 196/1 від 23.12.2005 року Струтинської сільської ради.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що у 2005 році Струтинська сільська рада прийняла рішення, яким вирішено надати позивачу спірну земельну ділянку та виготовити відповідну технічну документацію. Однак, незважаючи не це, у 2013 році Струтинська сільська рада прийняла рішення про надання чотирьом іншим громадянам земельних ділянок, розташування яких співпадає з територією земельної ділянку, яку попередньо було вирішено надати позивачу.

Вказані дії відповідача ОСОБА_1 вважає незаконними, оскільки органи місцевого самоврядування не вправі самостійно скасовувати попередньо прийняті ними рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. На підставі вищевказаного просить позов задоволити у повному обсязі.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 01.04.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив, що територія, яку займають земельні ділянки, надані відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 співпадає частково із територією земельної ділянки, яку попередньо було вирішено надати позивачу.

Однак, як з'ясовано у процесі судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 не реалізувала своє право на виготовлення технічної документації та отримання правовстановлюючих документів. Натомість, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 своє право реалізували та отримали правовстановлюючі документи на надані їм земельні ділянки, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 22.10.2015 року індексний номер: 46086248, Свідоцтвом про право власності від 13.10.2015 року індексний номер: 45606765, Свідоцтвом про право власності від 24.09.2015 року індексний номер: 44463276, Свідоцтвом про право власності від 03.09.2015 року індексний номер: 43243537 відповідно.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить скасувати лише рішення Струтинської сільської ради, якими вирішено надати дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Натомість, позивач не просить визнати недійсними Свідоцтва про право власності вищезазначених осіб. Своєю чергою, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Поза тим, саме пособі скасування рішень Струтинської сільської ради не зумовлює автоматичне скасування відповідних Свідоцтв про право власності.

Тому, у зв'язку з наявністю правовстановлюючих документів, дійсність яких не ставиться під сумнів, суд не вправі задоволити вимогу позивача про зобов'язання відповідача надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, яка уже має законних власників.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зокрема зазначає, що законодавством України не встановлено терміни та строки виготовлення технічної документації. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що позивач втратив своє право на виготовлення технічної документації та отримання правовстановлюючих документів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, ОСОБА_1 наголошує на тому, що органи місцевого самоврядування не вправі самостійно скасовувати попередньо прийняті ними рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати, з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.06.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача - Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд : скасувати рішення Струтинської сільської ради №№ 258/20, 258/22, 258/24, 258/26 від 25 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» та зобов'язати Струтинську сільську раду надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га в урочищі «Галичанка» села Струтин для ведення особистого селянського господарства згідно рішення № 196/1 від 23.12.2005 року Струтинської сільської ради.

Із матеріалів справи слідує, що 23 грудня 2005 року Рішенням №196/1 Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області вирішено передати у власність громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку в с.Струтин ур. «Галичанка» площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, виготовити технічну документацію по підготовці та видачі державного акту на право власності на землю та подати на затвердження сесії сільської ради.

25 квітня 2013 року рішеннями Струтинської сільської ради Золочівського району №258/20, 258/22, 258/26, 258/24 вирішено надати дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,12 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель ненаданих у власність і користування (рілля) в АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в подальшому реалізували дані рішення, отримали свідоцтва про право власності.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційним судом встановлено, що між сторонами у справі виник спір, який випливає із земельних відносин, спір стосовно права власності на земельну ділянку (користування та розпорядження земельною ділянкою). В контексті наведеного слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною першою статті 125 ЗК передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, надавши правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами у справі виник спір про право власності на земельну ділянку (користування та розпорядження земельною ділянкою), тобто право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В контексті наведеного, апеляційний суд бере до уваги судову практику Верховного Суду України, зокрема постанову від 01.10.2013 року у справі № 21-345а13.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В даному випадку суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, слід роз'яснити ОСОБА_1, що позивач має право для вирішення спірних правовідносин звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову Золочівського районного суду Львівської області від 01.04.2016 р. по справі № 445/1087/15-а - скасувати.

Провадження у справі № 445/1087/15-а за позовом ОСОБА_1 до Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області про скасування рішень та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 24.05.2015 року.