Справа № 806/436/16
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Житомир справа № 806/436/16

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сичової О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №380-17 від 20.07.2015 р.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з даним позовом у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №380-17 від 20.07.2015, яким визначено суму податкового зобов"язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 22916,74 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що спірне рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки податковий орган уповноважений нараховувати та стягувати транспортний збір починаючи лише з 01.01.2016 року.

Представник позивач надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у письмовому провадженні.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях щодо позову.

Розгляд справи проведено у письмовому провадженні у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов обчислення транспортного податку для фізичних осіб регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є власником автомобіля марки MERCEDES- BENZ ML-350 (універсал - В), реєстраційний номер номер АМ 8827ВЕ, об"єм двигуна 3498, рік випуску 2010, дата реєстрації 30.10.2013 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу а.с.9)

Як зазначив представник податкового органу, саме наявність у власності позивача вказаного транспортного засобу стала підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 20.07.2015 №380-17 щодо нарахування позивачу транспортного податку в сумі 22916, 74 грн.

Безспірно, за приписами пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року N 71-VIII (надалі - ОСОБА_2 N71-VIII), що набув чинності з 01.01.2015року, об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до вимог пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України в редакції Закону N71-VIII платниками такого транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні такі легкові автомобілі.

Правовою нормою п.267.4 цієї ж статті ст.267 Податкового кодексу України ставка такого податку встановлена з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, а пп.267.5.1 п.267.5 зазначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як зазначено в пункті 267.6 цієї ж статті ст.267 Податкового кодексу України, саме на відповідача, як контролюючого органу за місцем реєстрації платника, покладено повноваження щодо обчислення суми такого податку шляхом надсилання (вручення) платнику податку відповідного податкового повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що встановлення такого транспортного податку на 2015рік протирічить вимогам ст.ст.4,10 та 12 Податкового кодексу України. Такі доводи є результатом помилкового трактування вказаних правових норм та не врахування інших положень податкового законодавства України з огляду на таке.

По-перше, повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів чітко розмежовані правовими нормами статті 12 Податкового кодексу України.

В п.12.1 цієї статті Податкового кодексу України прямо зазначено, що саме Верховна Рада України не лише встановлює і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад, а також визначає елементи таких місцевих податків та зборів, перелічені в пункті 7.1 статті 7 цього Кодексу.

Тобто, саме Верховна рада України визначає елементи місцевого податку: платників цього податку, об'єкт і базу оподаткування, ставку такого податку, порядок обчислення такого податку, його податковий період та строк та порядок цього місцевого податку.

Законом N71-VIII Верховна рада з 01.01.2015 не лише ввела транспортний податок, як місцевий податок, а також визначили всі елементи такого податку, перелічені в пункті 7.1 статті 7 цього Кодексу.

По-друге, стабільність, як один із принципів, на якому ґрунтується податкове законодавство України, визначений правовими нормами пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, є досить зрозумілим і містить дві складові, а саме - вказаний принцип містить заборону щодо зміни податків та зборів, їх ставок і податкових пільг протягом бюджетного року, та заборону на внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

ОСОБА_2 N71-VIII ухвалений 28 грудня 2014 року, тобто до початку нового бюджетного періоду (2015року), на день його прийняття транспортного податку взагалі не існувало, а тому вказаний ОСОБА_2 не містив і не міг містити зміни до будь-яких елементів цього податку.

По-третє, правові норми пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України прямо передбачають, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів

Крім того, відповідно до п. 4 розділу II Прикінцевих положень Закону N71-VIII органам місцевого самоврядування було лише рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно, в тому числі щодо податку на майно (в частині транспортного податку).

Більш того, ОСОБА_2 N71-VIII ні в цілому, ні в частині введення транспортного податку, ні станом на день винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, ні на день розгляду справи, не визнавався в установленому законодавством порядку таким, що ухвалений із порушенням вимог Конституції та законів України.

Таким чином, суд вважає, що справляння транспортного податку на 2015рік та застосування його ставки за місцем реєстрації позивача, як платника, тобто в місті Коростені, врегульовано правовими нормами Закону N71-VIII.

22.01.2015 року тридцять дев'ятою сесією VI скликання Коростенської міської ради прийнято рішення "Про запровадження податку на майно на території міста Коростень на 2015 рік" яке не містить жодних змін щодо ставки вказаного транспортного податку на 2015 рік, а тому не могло впливати та не впливало на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Зазначене свідчить, що доводи позивача про те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення було зумовлено протиправним рішенням Коростенської міської ради №17396 від 22.01.2015 є також безпідставними та не підлягають врахуванню судом.

На підставі викладеного суд робить висновок, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 20.07.2015 №380-17 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку винесено на підставі, у межах повноважень відповідача та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підстави для визнання його недійсним і скасування та задоволення позову відсутні.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для відшкодування судових витрат позивача.

Керуючись статтями 94, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 24 травня 2016 р.