Справа № 804/7039/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 р. Справа № 804/7039/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддів Турлакової Н. В. Борисенко П.О. Кучма К.С.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України; Державного казначейства України в Дніпропетровські області; Міністерства фінансів України; третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровські області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2015 року роз'єднано в окремі провадження справи за позовами, зокрема, ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.
У зв'язку з повторним автоматичним розподілом, здійсненим на підставі Розпорядження № 568д від 12.10.2015 року, адміністративна справа № 804/7039/15 за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі надійшла в провадження судді Турлакової Н.В.
Ухвалою суду від 13.10.2015р. справу прийнято до провадження у вказаному складі суду та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Так, позивач з урахуванням уточнень до позову від 28 квітня 2009 року, просить:
- визнати дії Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, які виразилися у недофінансуванні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області в частині потреб на заробітну плату судді ОСОБА_4 та невірному нарахуванню заробітної плати судді Жовтоводського міського суду ОСОБА_4. - неправомірними;
- стягнути з Державної судової адміністрації на користь ОСОБА_4 - 433684 грн. 02 коп.;
- зобов'язати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_4 виходячи з посадового окладу у розмірі - 5 937 грн. 50 коп. та проводити підвищення посадових окладів у разі збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати;
- зобов'язати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити ОСОБА_4 нарахування надбавки за вислугу років у відповідності з його стажем роботи виходячи з загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів";
- зобов'язати Міністерство Фінансів України закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік;
- зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України на користь Держаної судової адміністрації за програмою "Виконання рішень судів на користь суддів" для виконання судового рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших виплат. Таким чином, премії та інші виплати є складовою частиною заробітної плати судді. Відповідно до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 р. "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", №856 від 19.09.1996 р. "Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів", №220/2002 від 05.03.2002 р. "Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням", №642/2004 р. від 11.06.2004 р. "Про внесення змін до деяких Указів Президента України", №46/2006 від 21.01.2006 р., позивачу не було виплачено жодної надбавки, які передбачалися вищевказаними Указами, а саме до 01.01.2006 року, окрім надбавки, передбаченої Указом Президента України №856/96 від 10.07.1996 р., яка виплачувалась, але не в повному обсязі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №39 від 21.01.1993р. "Про умови оплати працівників суду" та постанови Кабінету Міністрів України №2288 від 13.12.1999 р. "Про впорядкування умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів", на думку позивача, фонд преміювання повинен був утворюватися у кратному співвідношенні до місячного фонду заробітної плати, яка включає у себе не тільки посадовий оклад судді, але й інші надбавки, та з огляду на те, що за період часу з 01.07.1995 р. по 01.01.2006 року позивач недоотримував належну йому заробітну плату, преміювання судді також проводилося відповідачами не в повному розмірі. Позивач вважає, що Міністерство фінансів України та Державне казначейство України, починаючи з 01.07.1995 року не фінансувало належним чином Міністерство юстиції України та його управління на місцях, зокрема, в Дніпропетровській області, а потім Державну судову адміністрацію України та її управління на місцях, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.
Від відповідача, Державної судової адміністрації України, з урахуванням уточнень, надійшло заперечення в якому зазначалось, що всі виплати позивачу здійсненні у відповідності до вимог діючого на той момент законодавства та з урахуванням всіх складових грошового забезпечення судді. Укази Президента України, на які посилається позивач, були скасовані Указом №46/2006 від 21.01.2006р., а тому вважаються необґрунтованими. ТУ ДСА в Дніпропетровській області нараховувались відповідні премії та надбавки на підставі наказів голови суду, однак, позивачем в обґрунтування суми позову не надано відповідних наказів голови суду. Щодо преміювання суддів відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №39 та №2288, відповідач зазначає, що виплати вказаних премій розпочалися з 01.06.2005 р. в межах наявних коштів на оплату праці, як і передбачено Постановою, отже ніяких порушень допущено не було. Нормами Конституції України, Закону України «Про статус суддів», Закону України «Про судоустрій України», як компенсація від втрати заробітку, так і виплата заробітної плати без стягнення податку з доходів фізичних осіб не передбачена, а тому і відсутні підстави вважати порушеннями у межах спірних відносин дані норми. Враховуючи наведене, відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.
Міністерство фінансів України надало суду заперечення на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволені позовних вимог та зазначило, що згідно статті 120 Закону України "Про судоустрій України" від 07 лютого 2002 року №3018-ІІІ, з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.
Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Від відповідача, Державної судової адміністрації України надійшло клопотання, в якому відповідач просив розглядати справу без його участі та без участі третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.12.1974 року обрано вперше народним суддею міського народного суду м.Жовті Води Дніпропетровської області, з 11.04.1976 року очолював Жовтоводський міський суд як голова суду. Згідно із постановою Верховної Ради України № 1653-111 від 20 квітня 2000 року обраний суддею безстроково. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів № 108 від 26 березня 1990 року «Про присвоєння кваліфікаційних класів народним суддям та головам народних судів області» ОСОБА_4 присвоєно другий кваліфікаційний клас судді. Відповідно до наказу ТУ ДСА в Дніпропетровській області «Розпорядження про допуск посадових осіб до таємних відомостей за узгодженням допуску зі Службою Безпеки України у Дніпропетровській області та встановлення відповідної надбавки» № 5-А від 02.01.2003 року ОСОБА_4 допущено до таємних відомостей та робіт і встановлено з 02.01.2003 року щомісячну надбавку до посадового окладу у розмірі 15 %. Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання працюючому судді, 17 грудня 1994 року ОСОБА_4 отримав право і почав отримувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80%. Відповідно з 17 грудня 1995 року - у розмірі 82 %; з 17 грудня 1996 року - у розмірі 84 %, з 17 грудня 1997 року - у розмірі 86 % , з 17 грудня 1998 року - у розмірі 88 %. З 17 грудня 1999 року ОСОБА_4 призначено щомісячне грошове утримання, як працюючому судді, у розмірі 90 %.
Так, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції), а згідно з частиною першою статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
Відповідно до частин першої та другої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2862-XII) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).
Постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» (далі постанова № 513) та № 514 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України» (далі - постанова № 514), з 1 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 (далі - постанова № 865), Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (була чиною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, пункт 5 постанови № 865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Отже, Кабінет Міністрів України на період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону № 2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, незважаючи на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону № 2862-XII, а не статтею 8 Закону № 108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону № 108/95-ВР, зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року жодних змін ні в обсязі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було, а відповідно позовні вимоги щодо визнання дій Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, які виразилися у недофінансуванні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області в частині потреб на заробітну плату судді ОСОБА_4 та невірному нарахуванню заробітної плати судді Жовтоводського міського суду ОСОБА_4. неправомірними задоволенню не підлягають.

Крім того, Бюджетним кодексом України (статті 32 - 37 в редакції на час виникнення спірних правовідносин) на Міністерство фінансів України покладено обов'язок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Міністерство фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України (стаття 111 Бюджетного кодексу України).

Статтею 125 Закону України "Про судоустрій України" встановлено, що Державна судова адміністрація становить систему органів, що складається з Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь державної судової адміністрації.

Статтею 126 Закону України "Про судоустрій України" встановлено, що Державна судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно до приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є розпорядником коштів, а тому зобов'язане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України.

Відповідно до Указу Президента № 182 від 03.03.2003 року (станом на час виникнення спірних правовідносин), Державна судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів. Пунктом 14 Положення про ДСА України, затвердженого вказаним Указом, передбачено, що ДСА України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державного казначейства України.

Наказом Державної судової адміністрації України від 16 листопада 2004 року № 205 "Про затвердження Положення про територіальні управління державної судової адміністрації" було затверджено територіальні органи ДСА України, які мають статус юридичної особи і є бюджетними розпорядниками нижчого рівня, на які покладено обов'язок організаційного забезпечення діяльності місцевих судів, зокрема здійснення видатків державного бюджету на виплату заробітної плати суддям.

Таким чином, до компетенції Державної судової адміністрації України віднесені функції щодо матеріального забезпечення суддів через свої територіальні підрозділи.

Як встановлено судом, спірні суми заробітної плати, про стягнення яких ставить питання позивач, йому не нараховувались уповноваженими на те установами (ані ТУ ДСА в Дніпропетровській області, ані Жовтоводським міським судом), а позивачем не надано суду жодних доказів наявності перед ним дебіторської заборгованості із виплати заробітної плати, недофінансування якої з боку Держави Україна позивач вважає протиправними діями. При цьому, як зазначалось вище, нарахування заробітної плати позивачу не відноситься до компетенції жодного із відповідачів.

Крім зазначеного вище, позовні вимоги про стягнення із ДСА України недоплаченої заробітної плати є похідними від вимог про визнання дій відповідачів щодо невірного нарахування заробітної плати неправомірними, у зв'язку з чим також задоволенню не підлягають.

Щодо посилання позивача на неповну виплату окладів, премій, доплат та надбавок відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", Указу Президента України від 10.07.1996 року №856/96 "Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів", Указу Президента України від 05.03.2002 року за № 220/2002 "Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням", Указу Президента України від 11.06.2004 року № 642/2004 "Про внесення змін до деяких Указів Президента України", приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" керівникам судів надано право з 1 липня 1995 року в межах асигнувань, виділених на утримання судів, установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи надбавки в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати.

Відповідно до Указу Президента України від 19 вересня 1996 року № 856/96 "Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів", для суддів з 1 січня 1997 року запроваджена щомісячна надбавка за особливий характер та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, в межах асигнувань, передбачених для утримання судів.

Указом Президента України від 05.09.2002 року за № 220/2002 "Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням" рекомендовано керівникам судів загальної юрисдикції встановлювати, виходячи з рівня кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових функцій, тощо посадові оклади, збільшені на 50 відсотків, щомісячну надбавку за напруженість та складність роботи у розмірі до 80 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Указу, покладено на Кабінет Міністрів України.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову щодо зобов'язання ДСА в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити ОСОБА_4 нарахування надбавки за вислугу років у відповідності з його стажем роботи виходячи з загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, так як вищевказані Укази Президента України були скасовані Указом Президента України №46/2006 від 21.01.2006 року з 01.01.2006 року, а надбавки та збільшені посадові оклади допускалися лише в межах бюджетних асигнувань, передбачених на утримання відповідних судів.

Щодо преміювання суддів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 39 "Про умови оплати праці працівників судів" та постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів", суд зазначає наступне.

Постанова Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 39 "Про умови оплати праці працівників судів" втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2002 р. № 207.

Премія - це основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначеними підприємством.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів", преміювання керівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Виплати вказаних премій розпочалися з 01.06.2005 року в межах наявних коштів на оплату праці, як і передбачено Постановою.

Крім того, позовні вимоги про зобов'язання ДСА України з 01.04.2009 року здійснювати нарахування заробітної плати, зокрема надбавки за вислугу років, у певних розмірах, а також зобов'язання Мінфіну України закласти необхідні кошти до Державного бюджету і Держказначейство України провести з нього видатки на користь ДСА України, також не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду не може обмежувати дії органу виконавчої влади в майбутньому та згідно приписів ст. 2, 6 КАС України судовому захисту підлягає порушене право особи, тому вимоги про встановлення для відповідачів обов'язку вчиняти певні дії на майбутнє задоволенню не підлягають.

Також, як зазначено вище, ДСА України не є органом, який здійснює нарахування та виплату заробітної плати позивачу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 з підстав, зазначених в позовній заяві, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України; Державного казначейства України в Дніпропетровські області; Міністерства фінансів України; третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Судді Н.В. Турлакова П.О. Борисенко К.С. Кучма