Справа № 824/32/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/32/16-а

11 год. 22 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким: визнати протиправним та скасувати рішення комісії прокуратури Чернівецької області від 18.07.2015 року в частині визначення ОСОБА_4 як особи, яка підлягає звільненню у зв'язку із змінами у організації виробництва і праці, зі скороченням чисельності та штату працівників органів прокуратури; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області №1328-к від 21.12.2015 року про звільнення ОСОБА_4 з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області у зв'язку із реорганізацією та скороченням кількості прокурорів Чернівецької області; зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_4 з 21.12.2015 року на посаді рівнозначній з прокурором відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області; зобов'язати відповідача провести нарахування на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 13.05.2016 р. в частині вимог: "визнати протиправним та скасувати рішення комісії прокуратури Чернівецької області від 18.07.2015 року в частині визначення ОСОБА_4, як особи, яка підлягає звільненню у зв'язку із змінами у організації виробництва і праці, зі скороченням чисельності та штату працівників органів прокуратури" провадження по справі закрито.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що працювала в органах прокуратури України з 14.06.2002 р., на посаді прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 22.05.2015 року. Станом на 14.07.2015 р. штат відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області складався із 5 штатних одиниць: 1 посада начальника відділу, 4 посади прокурора відділу. В результаті ліквідації всіх структурних підрозділів прокуратури Чернівецької області та утворення прокуратури Чернівецької області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України: управління нагляду у кримінальному провадженні (у складі 26 штатних одиниць); управління представництва інтересів громадян та держави в суді (у складі 11 одиниць), в тому числі відділ організації позовної роботи (у складі 3 штатних одиниць). У звязку із зазначеним, прокурором Чернівецької області скеровано листа керівникам структурних підрозділів прокуратури області від 16.07.2015 №1209-216008-15, яким доручено не пізніше 17.00 год. 16 липня 2015 року надати до відділу роботи з кадрами прокуратури області характеристики на підлеглих працівників. Водночас, вказаним листом зобовязано визначити рівень кваліфікації працівника та рівень продуктивності Крім цього, цим же листом доручено визначити наявність у працівників обмежень на звільнення при скороченні.

Позивач зазначає, що 18 липня 2015 р. на засіданнях комісії по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області її кандидатуру визначено як особу, яка підлягає скороченню. При цьому, зазначеною комісією та прокурором Чернівецької області не надано їй можливості представити доводи, які свідчать про переважне право щодо залишення на роботі. ОСОБА_4 зазначає, що станом на 18.07.2015 р. перебувала у черговій відпустці і тільки після виходу на роботу, їй повідомили про звільнення у звязку з скороченням штату. Також у зазначеному попередженні їй запропоновано іншу посаду - спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області.

Позивач зазначає, що наказом прокурора Чернівецької області від 21.12.2015 №1328-к її звільнено з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та органів прокуратури Чернівецької області у звязку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату) за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - з 21 грудня 2015 року.

Зазначений наказ щодо звільнення її з посади та служби в органах прокуратури Чернівецької області через скорочення штату позивач вважає незаконним, так як з урахуванням її кваліфікації, професійних якостей, продуктивності праці та стану здоровя відповідач зобовязаний був та мав можливість залишити її для подальшого проходження служби.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Зазначає, що наказом Генерального прокурора України від 15 липня 2015 р. №60ш ліквідовано структурні підрозділи прокуратури, управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді (загальна чисельність працівників управління - 17), в тому числі - організації представництва на захист інтересів громадян і держави (чисельність працівників відділу -5). Одночасно, у структурі прокуратури області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління представництва інтересів громадян та держави в суді, чисельністю працівників - 11 одиниць та в складі 3-х відділів, зокрема, відділу організації позовної роботи (3 одиниці), відділу забезпечення представництва в судах (4 одиниці) та відділу представництва при виконанні судових рішень (3 одиниці).

Відповідач зазначає, що на виконання наказу Генерального прокурора України, для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, прокурором Чернівецької області наказом №657-к від 16.07.2015 р. утворено відповідну комісію в складі заступника прокурора області, керівників структурних підрозділів прокуратури області та голови профспілкового комітету. В ході роботи зазначеної комісії членами комісії опрацьовано дані (характеристики, обєктивки, список працівників прокуратури, що мають переважне право в залишенні на роботі), що характеризують рівень кваліфікації працівників та їх продуктивності праці, з урахуванням досвіду роботи кожного працівника на відповідних напрямах роботи у структурних підрозділах прокуратури. За результатами роботи комісії складено відповідний протокол, яким визначено перелік працівників, яким запропоновано посади в прокуратурі області. Також протоколом визначено працівників, яким такі посади не запропоновано, та вирішено попередити їх про наступне вивільнення у звязку із скороченням штату працівників.

Таким чином, відповідач стверджує, що у звязку зі скороченням 2-х з 5-ти посад прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадян і держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, одну з яких обіймала ОСОБА_4 та за результатами порівняльної оцінки кваліфікаційних характеристик (стягнень, заохочень) та продуктивності праці (відпустки, лікарняні), досвіду роботи на посадах в підрозділах прокуратури області, останній не було запропоновано посаду в управлінні представництва інтересів громадян та держави в суді, натомість вирішено запропонувати посаду спеціаліста 1 категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області, однак позивач відмовилась від неї, на підставі чого було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4

Представник відповідача додаткового зазначив, що застосування Закону України «Про прокуратуру» як підстави звільнення позивачки відповідає вимогам законодавства, при цьому, відповідачем застосовано і загальну норму п.1 ч.1 ст. 40 КзПП України.

Також відповідач зазначив, що з 2002 року ОСОБА_4 працювала в прокуратурах нижчого рівня і лише з січня 2015 року була переведена в апарат прокуратури області. Крім того, за період роботи в органах прокуратури позивачки на керівних посадах не перебувала.

У звязку з викладеним, відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_4 проведене з дотриманням вимог норм чинного законодавства та на підставі обєктивної оцінки уповноваженим колегіальним органом сукупності критеріїв, що вплинули на наявність переваг для залишення працівників на роботі, тому доводи позивачки про незаконне звільнення та похідні вимоги є безпідставними. При цьому, відповідач зазначив, що зважаючи на те, що посада, на яку позивачка просить суд її поновити фактично ліквідована та в прокуратурі області відсутня, підстави для задоволення даної позовної вимоги також немає.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно трудової книжки, ОСОБА_4 працювала в органах прокуратури України з 14.06.2002 року, а на посаді прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 22.05.2015 року. (том 1, а.с. 16-21).

Наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 року №60ш ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області: (окрім іншого) управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, а працівники з відповідним фондом заробітної плати зараховані до резерву Генеральної прокуратури України.

Також, зазначеним наказом у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено: управління нагляду у кримінальному провадженні (у складі 26 штатних одиниць), управління представництва інтересів громадян та держави в суді (у складі 11 одиниць), в тому числі відділ організації позовної роботи (у складі 3 штатних одиниць). ( том 1, а.с. 22-27).

16.07.2015 року прокурор Чернівецької області надіслав листа керівникам структурних підрозділів прокуратури області, прокурору м. Чернівці та районним прокурорам №1209-216008-15, яким доручено не пізніше 17.00 год. 16.07.2015 року надати до відділу роботи з кадрами прокуратури області характеристики на підлеглих працівників, також зобовязано визначити рівень кваліфікації працівників та рівень продуктивності. Крім цього, цим же листом доручено визначити наявність у працівників обмежень на звільнення при скороченні. (том 1, а.с. 28-29).

18.07.2015 року складено протокол засідання комісії по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області, згідно якого посада позивача - ОСОБА_4 підлягає скороченню. (том 1, а.с. 30-31).

Листом від 24.07.2015 року №11/1710вн15 прокурора Чернівецької області, запропоновано ОСОБА_4 посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області, у разі відмови від переведення на запропоновану посаду позивач має право, за своїм розсудом, звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно. (том 1, а.с.32).

Згідно наказу прокуратури Чернівецької області від 21.12.2015 року №1328-к звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_4 з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та органів прокуратури Чернівецької області з 21.12.2015 року у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України). ( том 1, а.с.33 ).

Позивачем до матеріалів справи додано Довідку випуску з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію №110 від 14.09.2015 р. про те, що вона дійсно проживає постійно і зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. (том 1, а.с. 35).

В матеріалах справи знаходяться Свідоцтва про народження дітей позивача, а саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 36-37)

Згідно Заключення ЛКК№217/10 Кіцманської Райполіклініки від 20.01.2016 р. ОСОБА_5 являється інвалідом дитинства до 18 років. (том 1, а.с. 38).

Відповідно до довідки, наданої відповідачем позивач з травня 2013 р. по січень 2015 р. працювала на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м.Чернівці, з січня 2015 р. по травень 2015 р. на посаді прокурора організаційно-методичного відділу управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, з травня 2015 р. на посаді прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області. (том 1, а.с. 88).

Згідно Рекомендації від 15.01.2015 р., затвердженої Першим заступником прокурора Чернівецької області, ОСОБА_4 рекомендувалась як кандидат на посаду прокурора організаційно-методичного відділу управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області. Згідно наказів №38-к від 15.01.2015р., №52-К від 20.01.2015 р. позивачу за високі досягнення у праці та виконання особливо-важливої роботи встановити ОСОБА_4 надбавку до посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років в розмірі 70 відсотків. Крім того, до матеріалів справи було додано накази про заохочення № 38 від 04.03.2004 р., №135 від 21.08.2004 р., №57 від 04.03.2005 р., №39 від 06.03.2007 р., №104 від 05.03.2012 р., №110 від 06.03.2012 р., №131 від 06.03.2013 р., №106-к від 05.03.2014 р., №714-к від 24.07.2015 р., №715-к від 24.07.2015 р., №716-к від 24.07.2015 р., №717-к від 24.07.2015 р., №719-к від 24.07.2015 р., №889-к від 31.08.2015 р., №721-к від 24.07.2015 р., №720-к від 24.07.2015 р., №718-к від 24.07.2015 р., №844-к від 13.08.2015 р., №885-к від 27.08.2015 р., (том. 1, а.с. 198, 202, 203, 220-225, 237-241, том 2, а.с. 24-35).

Відповідачем до матеріалів справи додано Інформацію про хронологію заповнення вакантних посад з 15.07.2015 р. в управлінні представництва інтересів громадян та держави в суді. (том 2, а.с. 23)

В матеріалах справи також знаходиться Книга обліку наказів керівника прокуратури Чернівецької області, з якої прослідковується заповнення вакантних посад іншими працівниками прокуратури та звільнення ОСОБА_4 (том 2, а.с. 36-102).

Згідно довідки від 26.02.2015 р., наданої відповідачем, середня заробітна плата ОСОБА_4 станом на 21.12.2015 р. становить 306,12 гривень. (том 2, а.с. 149).

В судовому засіданні були допитані у якості свідків: начальник відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області - ОСОБА_7 та начальник управління представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури Чернівецької області - ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що у звязку із скороченням штату в прокуратурі Чернівецької області позивачу було запропоновано посаду в прокуратурі Путильського району Чернівецької області. До уваги брався той факт, що чоловік ОСОБА_4 працював, на момент вирішення питання переведення в правоохоронних органах в смт. Путила Чернівецької області. Свідок зазначає, що переважне право на залишення на посадах мали працівники з більшою кваліфікацією та продуктивністю праці. Відмітила, що позивач не проходила курсів по підвищенню професійної кваліфікації. При звільнені позивача також враховувався її стаж роботи в прокуратурі області, оскільки робота в Прокуратурі Чернівецької області потребує більш високої професійної кваліфікації через більше навантаження.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що як керівник управління в якому працювала позивач, характеризує ОСОБА_4 в порівняні з іншими працівниками, як працівника з невисоким рівнем юридичних знань. Зазначив, що їй не можна було доручити складання важливих процесуальних документів через неякісне виконання, у звязку з чим, при скорочені враховувався саме рівень знань та досвід роботи в прокуратурі області кожного із працюючих на той час працівників. Крім того, свідок зазначив, що відділ представництва прокуратури м. Чернівці, в якому раніше працювала ОСОБА_4, був обєднаний із прокуратурою Чернівецької області у звязку із законодавчими змінами, а тому у відповідача не було можливості в той час перевірити професійну підготовку та відповідність працівників, які переводились, в тому числі і позивача.

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від не обґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про прокуратуру" незалежність прокурора забезпечується: особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами, забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора, установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури, належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора, функціонуванням органів прокурорського самоврядування, визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки прокурора, членів його сім'ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади зокрема у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Керуючись ст. 11, підпункту 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру", наказом прокурора Чернівецької області №1328-к від 21.12.2015 р. ОСОБА_4 звільнена із займаної посади, на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури. (а.с. 33).

Згідно з положеннями ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Судовим розглядом встановлено, що позивача було під підпис ознайомлено про наступне вивільнення 25.08.2015 року і того ж дня запропоновано іншу посаду спеціаліста 1 категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області від якої позивач відмовилась. (а.с 32).

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Згідно судової практики Верховного Суду України ліквідація (реорганізація) юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація (реорганізація) юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується (реорганізується), є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію (реорганізацію) яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з'ясовувати реальність такої ліквідації (реорганізації) із врахуванням вищенаведеного.

Оскільки правовий акт, що став підставою для ліквідації (реорганізації), та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов'язані, перевірці підлягають законність як такого правового акта, так і процедури звільнення. Тому, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони з метою, з якою це повноваження надано.

Як встановлено судовим розглядом справи, наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 року №60ш ліквідовано управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області (загальна чисельність працівників управління - 17 ), в тому числі - організації представництва на захист інтересів громадян і держави (чисельність працівників відділу - 5). Одночасно, у структурі прокуратури області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління представництва інтересів громадян та держави в суді, чисельністю працівників - 11 одиниць та у складі 3-х відділів, зокрема, відділу організації позовної роботи (3 одиниці), відділу забезпечення представництва в судах (4 одиниці) та відділу представництва при виконанні судових рішень (3 одиниці). Визначені зміни в організації виробництва і праці органу прокуратури, скорочення посад апарату прокуратури області, зокрема 6-ти посад управління представництва, в тому числі 2-х посад у відділі організації представництва на захист інтересів громадян і держави, зумовили застосування керівником прокуратури області процедури скорочення.

Положеннями частини 1 статті 42 КЗпП України регламентовано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з Класифікатором професій (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327 кваліфікація - здатність виконувати завдання та обов'язки відповідної роботи. Кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією. Кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обовязки.

З аналізу наведеного визначення можна зробити висновок, що кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією. В матеріалах справи знаходиться копія диплому, яким підтверджено, що позивач отримала вищу освіту за спеціальністю "правознавство" та здобула кваліфікацію юриста, закінчила у 2001 році Національну юридичну академію імені ОСОБА_9. (а.с. 96). Таким чином, для підтвердження кваліфікації достатньо документа про підтвердження рівня освіти та спеціалізації. Практичний досвід працівника вимірюється стажем роботи за певною спеціальністю.

Трудовий метод вимірювання продуктивності праці полягає в обчисленні витрат праці, затрачених на одиницю продукції. Продуктивність праці працівників прокуратури не фіксується у якихось конкретних вимірах і тому дана оцінка продуктивності праці є суб'єктивною оцінкою. Однак, у випадку, коли відповідач стверджує про те, що у позивача була низька продуктивність праці вказане повинно було бути відображено у відповідних службових документах, аналіз яких надав би можливість зробити подібні висновки. Разом із тим, суду не було надано доказів (наприклад, службових записок, доповідних чи документів про притягнення до відповідальності за неналежне виконання службових обов'язків), які б свідчили про низьку продуктивність праці ОСОБА_4

Водночас при звільненні ОСОБА_4 із займаної посади в прокуратурі Чернівецької області відповідачем проігноровано той факт, що у порівнянні з іншими працівниками прокуратури Чернівецької області, які займають посади рівнозначні з тою, яку обіймала позивач до звільнення (прокурор відділу), ОСОБА_4 має відповідну кваліфікацію і працює в органах прокуратури з 14.06.2002 року на різних посадах, що підтверджується матеріалами справи.

Судом було встановлено, що за весь період проходження служби в органах прокуратури (з червня 2002 року по теперішній час, а це майже 14 років), позивачу було присвоєно класний чин молодшого радника юстиції, ОСОБА_4 підвищувала свою кваліфікацію в Національній академії прокуратури України, трудової та службової дисципліни не порушувала, не притягувалась до дисциплінарної відповідальності, неодноразово заохочувалася прокурором області, перебувала в резерві на заміщення керівних посад та виконувала обовязки прокурора Кіцманського району. Таким чином, згідно ст. 42 КЗпП України показники рівня продуктивності та кваліфікації позивача є не нижчими, ніж у працівників прокуратури області, які залишились працювати на рівнозначних посадах.

Судом також було встановлено, що на дотримання вимог п.1 т п. 3 ч. 2 ст.42 КЗпП України, у позивача наявні обставини, які надають працівнику переваги у залишенні на роботі при однаковій кваліфікації та продуктивності праці. Так, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців. У ОСОБА_4 на утриманні є двоє неповнолітніх дітей: малолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, яка є інвалідом. Обставина, на яку посилався відповідач, що чоловік ОСОБА_5 теж працює не свідчить про те, що діти не потребують утримання з боку обох батьків. При цьому законодавець визначає, що при однаковій кваліфікації та продуктивності праці перевага надається саме сімейним, які мають двох і більше утриманців, однак відповідач не вивчав дане питання, оскільки вважав, що у позивача нижча продуктивність праці.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України декларує дві імперативні норми. По-перше, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення пропонує працівникові іншу роботу. По-друге, під іншою роботою на тому ж підприємстві, установі, організації в даній статті КЗпП України мається на увазі, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та стану здоровя і які може виконувати працівник, і не лише за місцем роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які були в юридичної особи упродовж періоду від вручення працівнику письмового попередження про звільнення із займаної посади у звязку із змінами в організації виробництва і праці по день його звільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої ст. 40, частин 1, 2, 3 ст. 49- 2 КЗпП України суд робить висновок, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Однак відповідач при наявності вакантних посад, які відкрилися з 15.07.2015 року, позивачу не запропонував, а пропозиція зайняти нижчу декретну посаду в структурі іншої юридичної особи не може бути розцінена, як дійсне виконання відповідачем вимог, покладених на нього ст. 40 Кодексу законів про працю України. Відповідачем фактично запропоновано позивачу лише одну посаду - спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області, яка не відповідала її кваліфікаційному рівню і запропонована посада була декретною. Водночас посади, які утворені відповідно до наказу Генерального прокурора України від 15.07.2015 № 60ш та інші вакантні прокурорські посади, відповідно до структури та штатного розпису прокуратури Чернівецької області, позивачу не пропонувалися.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що освітньо-кваліфікаційний рівень, продуктивність праці та безперервний стаж роботи в органах прокуратури України на день звільнення, 13 років 6 місяців та 07 днів, а також наявність у період з 15.07.2015 по 25.08.2015 вакантних посад відповідно до структури та штату прокуратури Чернівецької області, аналогічних до займаної позивачем до звільнення, відповідач мав можливість забезпечити переведення ОСОБА_4 у новостворений відділ прокуратури Чернівецької області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано належним чином обставини, які слугували підставою для звільнення позивача із займаної посади та необгрунтовано підстави щодо надання переваги іншим працівникам у залишені на службі органах прокуратури. Покази свідків не знайшли свого доказового підтвердження під час розгляду справи. Так, посилання на те, що робота в прокуратурі Чернівецької області потребує більш високої кваліфікації та досвіду роботи у звязку з більшим навантаженням не підтверджено доказами та не врегульовано нормами чинного законодавства. Суб'єктивна оцінка керівника управління відділу в якому працювала позивач, не може бути основною підставою для звільнення працівника з роботи та не може бути належним підтвердженням її продуктивності праці і кваліфікаційного рівня. Суду не було надано доказів, які б свідчили про те, що позивач не справлялась із поставленими завданнями чи виконувала їх гірше інших працівників. Суд звертає увагу, що до позивача не застосовувався дисциплінарний чи інший вид відповідальності за неякісне виконання посадових обовязків, чи невідповідність займаній посаді. А тому, будь- які твердження щодо низького рівня професійних знань та кваліфікації суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

У звязку з цим, суд дійшов до висновку, що наказ прокурора Чернівецької області №1328-к від 21.12.2015 року про звільнення ОСОБА_4 з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області у зв'язку із реорганізацією та скороченням кількості прокурорів Чернівецької області є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Як встановлено судом, заробітна плата позивача за вересень 2015 р та за жовтень 2015 р., які передували його звільненню, склала 4790,85 грн. та 2862,08 грн. відповідно, кількість фактично відпрацьованих днів становить 25 днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення становив 306,12 гривень. Виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів з 21.12.2015 року по 08.04.2016 рік (98 днів), належний до виплати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2015 року по 08.04.2016 року становить 29999,76 грн. (98 робочих днів * 306,12 грн.). Однак, судом встановлено, що позивач перебувала на обліку в Чернівецькому обласному центрі зайнятості та отримала допомогу по безробіттю у розмірі 15054,76 гривен. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 14 945 гривень. (29999,76 грн. 14054,76 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Постанова підлягає до негайного виконання відповідно до п.3 ч.1 ст.256 КАС України в частині поновлення на посаді, а також відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, яка становить 3321,11 грн.

Таким чином суд вважає доведеними ті обставини на які посилався позивач, а адміністративний позов, як обґрунтований належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнений, а інші судові витрати підтвердженні в ході судового розгляду не були, то такі витрати з Державного бюджету не присуджуються.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області №1328-к від 21.12.2015 року про звільнення ОСОБА_4 з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області у зв'язку із реорганізацією та скороченням кількості прокурорів Чернівецької області.

3. Зобов'язати прокуратуру Чернівецької області поновити ОСОБА_4 з 21.12.2015 року на посаді рівнозначній, яку вона займала до звільнення - (прокурор відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області.

4. Зобов'язати відповідача провести нарахування на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та виплатити його із вирахуванням сум виплачених, як допомоги по безробіттю в сумі 14945 гривень.

В іншій частині вимог провадження по справі було закрито ухвалою суду.

У відповідності до п.2,3 ч.1 ст. 256 КАС України постанова в частині присудження виплати заробітної плати - у межах суми стягнення за один місяць - 3321,11 грн. та поновлення на посаді підлягає до негайного виконання.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 19 травня 2016 р.