Справа № 826/2933/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 травня 2016 року № 826/2933/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.11.2015 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порушення, які зафіксовано за результатом проведеної перевірки щодо не оприбуткування ОСОБА_1 у книзі обліку доходів і витрат виручки (готівки) за 22 серпня 2013 року у розмірі 8 615, 52 не відповідають дійсності, оскільки в цей день позивач не отримував виручки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування громадянина - суб'єкти підприємницької діяльності - ОСОБА_1 за період з 22.03.2013 року по 200.10.2015 року, за результатом якої складено акт від 28.10.2015 № 664/1/26-50-1701-НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акту перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України та п.п. 2.2, п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, а саме підприємцем у серпні місяці 2013 року, не оприбутковано у книзі обліку доходів і витрат виручку за 22.08.2013 року у розмірі 8 615, 52 грн., а також занижено суму виручки за серпень міся2013 року на 8 615,52 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 № про застосування до позивача штрафні санкції у розмірі 43077,60 грн. відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України за статті 1 Указу Президента України № 436/95 від 12.06.1995 року "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Не погодившись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив в адміністративному порядку вищевказане податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 № .

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.01.2016 №ц/26-15-10-08-16, а також Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.02.2016 року податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 № залишено без змін, а скарга без задоволення.

Позивач вважає протиправним та просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а тому звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваного рішення чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Зокрема під час документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування громадянина - суб'єкти підприємницької діяльності - ОСОБА_1 за період з 22.03.2013 року по 200.10.2015 року контролюючим органом встановлено, що з 01.04.2013 по 31.12.2013 згідно з даними декларації платника єдиного податку дохід позивача встановить 923 355, 42 грн., проте з книги обліку доходів і витрат вбачається, що сума виручки складає 916875,51 грн. За відповідний період, з щоденних реєстрів в яких зазначено отримані кошти від кінцевого споживача за проданий товар та видаткових накладних, що видавались кінцевому споживачу встановлено, що позивач отримав 931 971, 04 грн. (різниця між задекларованою сумою і даними реєстрів склала 8615,52 грн.). Факт не включення до виручки суми 8615,52 грн. за серпень місяць 2013 року підтверджується реєстром обліку реалізації товару № ЦВ від 22.08.2013 на зазначену суму з відміткою «сплачено».

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 "Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат" книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Положенням п. 2.2 Постанови Національного банку України від 15.12.2004 № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" встановлено, що Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Суд звертає увагу, що під час судового вирішення справи позивачем надано копію Книги обліку доходів та витрат із записами від 19.03.2013 по 03.10.2013 та відсутністю будь-якого запису 22.08.2013 щодо отриманої виручки.

При цьому, відповідачем надано копію реєстру обліку реалізації товару № ЦВ від 22.08.2013 року із зазначенням суми виручки за реалізацію позивачем в цей день корму у кількості 51 од. на суму 8 615,52 грн. та відміткою «сплачено» (а. с. 30).

Відповідно до п. 1.2 розділу І Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національний банку України від 15.12.2004 № 637 готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження; оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з п. 2.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відповідно до п. 4.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Як зазначено вище, позивачем не оприбутковано готівкові кошти в сумі 8 615,52 грн.

Згідно з п. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Судом перевірено розрахунок суми штрафних санкцій визначених в оскаржуваному податковому повідомленні-рішення.

Враховуючи, що позивачем не оприбутковано готівкові кошти в сумі 8 615,52 грн., суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про порушення позивачем п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а відтак, відсутність підстав для їх задоволення.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 99-102, 103, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда