Справа № 1301/1928/12,2а-54/12,2а-438/6/13
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 876/8004/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 30 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державне агентство земельних ресурсів, ОСОБА_3, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державне агентство земельних ресурсів, ОСОБА_3, яким просила визнати протиправним та скасувати рішення № 668 від 10 липня 2012 року у частині затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 800 кв.м на АДРЕСА_1 з наступною видачею державного акта ОСОБА_3

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 30 квітня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що рішенням Бориславської міської ради від 8 липня 2010 року за № 1147 «Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок у м. Бориславі громадянам» надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 800 кв.м. в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель, що перебувають у запасі міськземфонду громадянину ОСОБА_3. Із заявою про затвердження проекту відведення і передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_3 звернувся 22 листопада 2010 року. Спору з приводу цієї земельної ділянки не було. Позивач ОСОБА_2 звернулась до Бориславської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою лише 22 серпня 2011 року. Виходячи з наведеного та за відсутності правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою на спірну земельну ділянку Бориславська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення від 10 липня 2012 року №668 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з наступною видачею державного акту на право власності на земельну ділянку площею 800 кв.м. на АДРЕСА_1, діяла в межах наданих повноважень, та позивач не надав доказів, що оскаржуване рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність по АДРЕСА_1 порушує її права. Суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення №668 від 10 липня 2012 року діяв у відповідності до вимог чинного земельного законодавства, з дотриманням положень Конституції України та в межах своєї компетенції.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бориславської міської ради від 10 липня 2012 року за № 668 затверджено проект відведення земельних ділянок та надано їх безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з наступною видачею державного акту на право власності на земельну ділянку площею 800 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, який проживає на АДРЕСА_2. Зазначене рішення є актом індивідуальної дії.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, прийшов до висновку, що предметом спору є визнання незаконним та скасування даного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка тривалий час перебуває у користуванні позивача та членів її сім'ї, третій особі ОСОБА_3 для будівництва жилого будинку. Тобто, на думку суду першої інстанції, такий спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Однак колегія суддів не погоджується з цим виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів зауважує, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), але крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17.11.2009 р. № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Вищезазначені положення процесуального закону судом першої інстанції залишені поза увагою. Позивач в позовній заяві просить визнати протиправним та скасувати рішення № 668 від 10 липня 2012 року у частині затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 800 кв.м на АДРЕСА_1 з наступною видачею державного акта ОСОБА_3

При цьому суд виходить з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Виходячи із суті заявлених вимог, то вони зводяться до визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту відведення ОСОБА_3 земельної ділянки з тих мотивів, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні позивача та членів її сім'ї. Дані обставини свідчать про наявність спору про право власності на землю.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав розглядати даний спір в порядку адміністративного судочинства, а такий слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду та закриття провадження у справі у зв'язку з неналежністю розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 203, 206, 254 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 30 квітня 2013 року у справі № 1301/1928/2012 за позовом ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державне агентство земельних ресурсів, ОСОБА_3, про скасування рішення - скасувати і зарити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л. Я. Гудим

В. В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2016 року