Справа № 813/2933/14
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 р. Справа № 876/9437/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М., Богаченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача Гуліна Ю.О.,

представника відповідача Чубак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Елада-Т» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

10.04.2014 року Приватне підприємство «Елада-Т» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.12.2013 року № , № .

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, всупереч Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань фінансово-господарських відносин з ТзОВ «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», а також використання у власній господарській діяльності товарів (робіт,послуг) чи подальшу реалізацію цих товарів від вище перелічених контрагентів ґрунтуються виключно на власних нічим не обґрунтованих припущеннях про те, що відповідні господарські операції не відбулись, та через не правильне застосування норм податкового і цивільного законодавства. Протиправними, на думку позивача, слід вважати доводи контролюючого органу з посиланням на акти інших ОДПС щодо неможливості проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, оскільки такі не містять жодних відомостей про господарську діяльність таких суб'єктів господарювання та операції з позивачем, а виходи на такі перевірки здійснювались після припинення даних суб'єктів господарювання як юридичних осіб.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № , № від 17.12.2013 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що аргументи, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій, та й сам висновок про нікчемність правочинів, є безпідставними і не доводять правомірності висновків податкового органу про заниження суми податку на додану вартість та заниження податку на прибуток, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ПП «Елада-Т» зареєстроване виконавчим комітетом Львівської міської ради 28.04.2000 року, свідоцтво про державну реєстрацію від 28.04.2010 року №379016, код суб'єкта господарювання за (том 1, а.с.14). Фактичний вид діяльності - монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування.

ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Елада-Т» з питань фінансово-господарських відносин з ТзОВ «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», за період з 01.10.2010 року по 30.09.2013 року, а також використання у власній господарській діяльності товарів (робіт,послуг) чи подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вище перелічених контрагентів.

За результатами перевірки складено акт від 03.12.2013 року №598/22-40/30918998 (далі - акт перевірки), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем, а саме: - на порушення п.п. 198.2, п.198.3, ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI(із змінами і доповненнями), внаслідок чого завищено суму податкового кредиту по операціях з ТОВ БТК «Євробуд» () на загальну суму ПДВ 59 980,55 грн., в тому числі за вересень 2011 року в сумі ПДВ 38 938,89 грн., жовтень 2011 року в сумі ПДВ 21041,66 грн., по взаєморозрахунках з ТОВ «Викуп» () за вересень 2011 року на загальну суму ПДВ 1058,14 грн., по взаєморозрахунках із ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» () за лютий 2011 року на загальну суму ПДВ 680,75 грн., по взаєморозрахунках з ТОВ «Гарант Буд Сервіс» () за листопад 2011 року на загальну суму ПДВ 7 278,19 грн.; - на порушення п.п.44.1, 44.3 ст.44, п.п.138.1.1, п.п.138.2, п.п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), внаслідок чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.10.2010 року по 30.09.2013 року у сумі 344988,15 грн., що призвело до заниження суми податку на прибуток на суму 80369,63 грн., в тому числі за І кв. 2012 року - 714,78 грн., ІV кв. 2011 року - 79654,85 грн. (том1, а.с.16-38).

На підставі акта перевірки від 03.12.2013 року №598/22-40/30918998 податковий орган 17.12.2013 року прийняв податкові повідомлення - рішення № яким збільшено суму грошового зобов'язання на податок на додану вартість в сумі 80 548,32 грн. (основний платіж - 80 369,63 грн., штрафні санкції - 178,69 грн.) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 103 496,44 грн.( основний платіж - 68 997,63 грн., штрафні санкції - 34 498,81 грн.)(том 1, а.с.10-11).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої. (При цьому, сформульоване в ГК України визначення господарської діяльності є загальним і має застосовуватися в усіх випадках, а визначення, наведене в ПК України, - лише у сфері дії цього Закону з урахуванням загального визначення). Виходячи з наведеного, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Зокрема, згідно із пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (абзаци перший-третій цього пункту).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-V змінено формулювання цього пункту і вказано, що не відноситься до податкового кредиту сума податку, зокрема, підтверджена податковою накладною, яка була оформлена з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов'язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов'язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов'язки учасників податкових відносини, пов'язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов'язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, у пункті 201.1 статті 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначається: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 201.6 цієї статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.10 зазначеної статті податкова накладна надається платнику податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

На підтвердження взаємовідносин з ТзОВ «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» та ТОВ «Гарант Буд Сервіс» позивачем надано копії наступних первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках: копію договору №3110-2 від 01.08.2011року укладеного з ТзОВ «Будівельно - торгова компанія «Євробуд»; податкові накладні № 74 від 05.08.2011 року, № 462 від 17.10.2011 року, №364 від 14.10.2011 року, №142 від 08.09.2011 року, №461 від 17.10.2011 року, №356 від 16.09.2011 року; видаткові накладні №5/08-07 від 05.08.2011 року; №17/10 від 17.10.2011 року, №14/10-03 від 14.10.2011 року, №8/09-02 від 08.09.2011 року, №17/10-10 від 17.10.2011 року, №16/09-06 від 16.09.2011 року; рахунок фактура №8808 від 05.08.2011 року, №5409 від 08.09.2011 року; договір №1711-2 від 17.11.2011 року, укладений з ТОВ «Гарант Буд Сервіс»; видаткові накладні №17/11-03 від 17.11.2011 року, №28/11-07 від 28.11.2011 року; податкові накладні № 634 від 17.11.2011 року, №998 від 28.11.2011 року; рахунок фактуру №28/11-3 від 28.11.2011 року, №23/09 від 23.09.2011 року; видаткову накладну № РН-9-23002 від 23.09.2011 року (постачальник ТзОВ «Викуп»); рахунок фактуру № РН-9-23002 від 23.09.2011 року (постачальник ТзОВ «Викуп»); податкову накладну № 462 від 23.09.2011 року(постачальник ТзОВ «Викуп»); видаткові накладні № 28/02-08 від 28.02.2012 року(постачальник ТзОВ «Інтеграл Ай Ті»), №РН-9 від 25.10.2011 року, №1 від 23.09.2011 року; податкову накладну № 400 від 28.02.2012 року(постачальник ТзОВ «Інтеграл Ай Ті»); рахунки-фактур №СФ-10/21 від 16.08.2011 року, №СФ-10/25 від 17.10.2011 року, №СФ-10/24 від 10.10.2011 року; акти приймання виконаних робіт від 31.10.2011 року (замовник АТ «ОТП Банк», виконавець ПП «Елада-Т»), від 15.09.2011 року (замовник ТзОВ «ТПК «Інвіктус», виконавець ПП «Елада-Т»), від 23.11.2011 року(замовник «Компрофбуд», виконавець ПП «Елада-Т»), від 30.11.2011 року (замовник «Компрофбуд», виконавець ПП «Елада-Т»), за лютий 2012 року (замовник Давидівська сільська рада, генпідрядник ПП «Елада-Т»); видаткові накладні №1 від 23.09.2011 року; копії договорів підряду №23/11 від 23.11.2011року укладених з ПП «Компрофбуд», №24/10-11 від 24.10.2011 року, додаток № до договору №24/10-11 від 24.10.2011 року, №05/09-11 від 05.09.2011 року; довідки про вартість виконаних будівельних робіт /та витрат/ за грудень 2011 року, від 13.12.2011 року; договірну ціну на влаштування зовнішнього водовідводу біля салону та офісних приміщень на об'єкті за 2011 рік; підсумкові відомісті (витрат-по факту) до локального кошторису №2-1-1 на поточний ремонт водопостачання та каналізування; розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису №6-1-1 на влаштування зовнішнього водовідводу, на трубопровід пожежогасіння; кошторис від 22.03.2011 року матеріалів для прокладання трубопроводу пожежогасіння на об'єкті; копію договору №3/12 від 09.12.2011 року, укладеного з Давидівською сільською радою; локальний кошторис №2-1-1 на поточний ремонт водопостачання та каналізування в приміщенні дошкільного навчального закладу; копію договору №20-9 від 20.09.2011 року укладеного з ТзОВ «Викуп»; копію договору поставки №2802-4 від 28.02.2012 року укладеного з ТзОВ «Інтеграл Ай Ті»; копії договорів оренди від 01.01.2011 року, від 01.10.2011 року, від 01.07.2012 року, 01.04.2013 року та від 01.01.2014 року укладеного з приватною особою ОСОБА_6 (том 1, а.с.59,62-92,94-99,101-144,151-176,178-188,240-250).

Наведеними документами, які, як вбачається з їх змісту, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується фактичне отримання позивачем товару від контрагентів ТзОВ «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» та ТОВ «Гарант Буд Сервіс».

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з даними контрагентами.

Також, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТзОВ «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» та ТОВ «Гарант Буд Сервіс» були зареєстровані у встановленому порядку, не виключені з ЄДРПОУ, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платниками податків на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ПП "Елада-Т" у ТзОВ «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» та ТОВ «Гарант Буд Сервіс» товарно-матеріальних цінностей, які використовувались позивачем в господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на прибуток та на додану вартість по взаєморозрахунках з цими контрагентами за період, що перевірявся.

Щодо посилання відповідача на акт від 16.05.2013 року №1689/22-8/33499358 про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Будівельно - торгова компанія «Євробуд» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.08.2011 року по 24.11.2011 року, акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Викуп» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період діяльності з 01.048.2010 року по 31.03.2013 року, акт від 23.05.2013 року №1788/22-8/37403533 про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.11.2011 року по 31.10.2012 року, акт від 17.05.2013 року №1691/22.8/37635291 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Гарант Буд Сервіс» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.10.2011 року по 30.04.2012 року, колегія судів зазначає наступне.

Акти щодо ТзОВ «Будівельно - торгова компанія «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ «Гарант Буд Сервіс» є суперечливими, оскільки, зазначивши про неможливість провести перевірку ТзОВ «Будівельно - торгова компанія «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ «Гарант Буд Сервіс», податковий орган фактично провів невиїзну перевірку даного підприємства.

Чинним законодавством не передбачено відображення суджень податкового органу відносно неправильності справляння платником податків сум податків та зборів за відображеними в податковій звітності показниками господарських операцій в акті про неможливість проведення перевірки або акті про неможливість проведення зустрічної звірки, де мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили таку неможливість.

В даному випадку, колегія суддів зауважує, що в зазначених вище актах предметом дослідження не були безпосередньо господарські операції між позивачем та даними контрагентами, по яких формувався податковий кредит, а тому вказані документи жодним чином не є належними доказами підтвердження безтоварності господарських операції позивача з його контрагентами.

Слід також зауважити, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Стосовно доводів відповідача про те, що у позивача відсутні товарно-транспортні накладні, які б свідчили про транспортування отриманих товарів від контрагентів, то колегія суддів вважає, що згідно договорів укладених між ПП «Елада-Т» та ТзОВ «Будівельно - торгова компанія «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТОВ «Гарант Буд Сервіс» обов'язок поставки товару покладається на постачальників. Крім того, колегія суддів зазначає, що предметом поставки було сантехнічне обладнання, а саме крани, коліна, трійники, унітази, сидіння з кришкою, кріплення та інше, тобто це не великогабаритні предмети для переміщення яких непотрібно наймати вантажний автомобіль.

Крім цього, податковим органом помилково не взято до уваги те, що товарно-транспортна накладна не може бути єдиним первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Колегія суддів також критично оцінює посилання відповідача на протокол допиту ОСОБА_7 від 07.05.2012 року та ОСОБА_8 від 26.07.2012 року, оскільки факти вчинення злочину, в тому числі у вигляді фіктивного підприємництва та ухилення від сплати податків, можуть встановлюватись виключно відповідним рішенням суду(том 2, а.с.2-5).

Доказів існування вироку у кримінальній справі посадових осіб ТзОВ «Будівельно - торгова компанія «Євробуд» та ТОВ «Гарант Буд Сервіс» відповідачем не надано. Колегія суддів також зазначає, що ні в суді першої інстанції, ні в процесі апеляційного розгляду, відповідачем не надано доказів порушення будь-якої кримінальної справи стосовно цих підприємств чи їх посадових осіб.

Вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім цього, доводи відповідача про відсутність у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів самі по собі не є доказом безтоварності господарських операцій за участю цих постачальників; ці доводи є оцінкою контрагентів, за дії та поведінку яких позивач не може нести відповідальність. Крім того, у комерційній діяльності виконання поставок товарів, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі № 813/2933/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.М. Багрій

С.І. Богаченко