Справа № 2а-1432/10/1170
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2010-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2010 року Справа № 2а-1432/10/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., при секретарі Колтуновій А.Ю.

за участю представників: від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді адміністративну справу за позовом Помічнянського агропромислового акціонерного товариства «Простор», до Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції (правонаступника ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції), про визнання нечинними рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0 від 02.04.10р. яким позивачеві визначено податкове зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 35681,10 грн.; №/0 від 02.04.10р. яким позивачеві визначено податкове зобовязання за платежем податок на прибуток в розмірі 67639,33 грн..

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що договір від 13.02.08 року за №13/02-08 на продаж вугілля є дійсним оскільки спрямований на реальне настання правових наслідків, сторони по ньому виконали свої зобовязання, а відтак позивач правомірно відніс до складу валових витрат вартість придбаного вугілля; помилки головного бухгалтера товариства при відображенні ремонту основних фондів не можуть бути підставою для нарахування податкових зобовязань з податку на прибуток оскільки у кінцевому результаті не призвели до заниження податку.

В запереченнях на позов відповідач зазначає, що висновки акту перевірки є правильними та просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 12.08.10р. здійснено заміну відповідача ОСОБА_4 міжрайонної державної податкової інспекції на правонаступника Новоукраїнську державну податкову інспекцію в порядку ст. 55 КАС України.

В судовому засіданні 10.11.2010 року на підставі ст. 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено до 15.11.2010 року.

Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлень на виїзну планову перевірку від 26.02.10 за № 0069, від 11.03.10 за №0074 спеціалістами ОСОБА_4 МДПІ проведена комплексна планова документальна перевірка ПААТ «Простор»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.08 по 31.12.09, про що був складений акт від 23.03.10 за №97/2310/03575511 (а.с.18-60).

За результатами перевірки встановлено порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»; пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8, пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що відображено в акті перевірки.

Акт перевірки від 23.03.10 став підставою для визначення позивачу податкового зобовязання по податку на додану вартість в розмірі 35 681,1 грн., в т.ч. за основним платежем 23 787,40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 11 893,70 грн.; та податку на прибуток підприємств в розмірі 67 639,33 грн., в т.ч. за основним платежем 48 932,54 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 18 706,79 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями про застосування штрафних (фінансових) санкцій позивач звернувся до адміністративного суду та просить визнати їх нечинними.

Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стосовно господарських операцій з ТОВ «Агропром Контракт»суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки (стор.30-32) відповідачем встановлено факти здійснення господарських операцій між позивачем та постачальником по договору від 13.02.08 за №13/02-08 (а.с.61-62) (продавець ТОВ «Агропром Контракт») без мети настання реальних наслідків та відповідно до ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України визначено їх нікчемними і в силу ст. 216 ЦК України такими, що не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязанні з їх недійсністю.

Відповідач зазначає про порушення статей 203, 215, 216, 228, 629, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, та за наслідками перевірки визнав договори такими, що мають ознаки нікчемності і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

Відповідно до ОСОБА_1 перевірки зазначені вище господарські операції по поставці вугілля на думку перевіряючих порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою приховування сплати податків третіх осіб, мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу припису закону.

Крім того, відповідач зробив висновок, що позивач здійснював діяльність спрямовану на проведення операцій повязаних з наданням податкової вигоди третім особам, без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди.

Суд вважає таке посилання відповідача на зазначені норми Цивільного кодексу України безпідставними виходячи з наступного.

Згідно частин 2, 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним судом не вимагається лише у тому випадку, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження висновок податкового органу, зроблений в акті перевірки, про те, що господарські операції позивача з його контрагентами, є нікчемними, згідно ст.ст. 215, 228 ЦК України. Зокрема, відповідачем не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Також судом встановлено, що операція по продажу вугілля згідно договору від 13.02.08 за №13/02-08 (а.с.61-62) фактично відбулася, про що свідчать належним чином оформлені договір, накладні на отримання вугілля (а.с.63-66), залізничні накладні (а.с.67-671), які підтверджують факт перевезення товару, платіжні доручення по перерахуванню вартості отриманого вугілля (а.с.72-77), відомості про рух вугілля по складу позивача (а.с.157-158); все це свідчить про те, що спірний договір укладений для настання реальних правових наслідків, а відтак позивач правильно відобразив названі операції у податковому обліку, віднісши їх до складу валових витрат по податку на прибуток та податкового кредиту по податку на додану вартість.

Щодо відображення позивачем у податковому обліку ремонту основних фондів суд зазначає наступне.

Порядок відображення в податковому обліку витрат спрямованих на підтримання основних засобів (фондів) у належному стані залежить від правильної класифікації таких витрат, оскільки витрати на утримання, обслуговування та експлуатацію власних основних фондів (до яких належать і витрати на технічне обслуговування) відразу потрапляють до складу валових витрат (підстава пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»), а витрати на поточний і капітальний ремонт, реконструкцію, модернізацію, технічне переозброєння та інші види поліпшення основних фондів збільшують валові витрати з обмеженнями установленими пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: частина витрат на поліпшення основних фондів у межах 10 % ліміту включається до складу валових витрат, а витрати, що перевищили цей ліміт, розподіляються пропорційно сумі фактично понесених витрат на поліпшення основних фондів груп 2, 3, 4 або окремих обєктів основних фондів групи 1 та збільшують балансову вартість основних фондів відповідних груп або окремих обєктів основних фондів групи 1 станом на початок розрахункового кварталу (тобто в подальшому такі витрати зменшують податкове зобовязання через амортизацію).

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств»і Положення (стандарти) бухгалтерського обліку не містять чітких критеріїв розмежування понять «ремонт», «поліпшення»та «технічне обслуговування»тому в цих питаннях суд керується п. 1.1 ДСТУ 2860-94 «Надійність техніки. Терміни та визначення.»дія якого поширюється на технічні системи, програмні засоби, споруди, машини, апаратуру або їх окремі компоненти. Відповідно до норм згаданого пункту ремонтом вважається комплекс операцій з відновлення справності або роботоздатності та відновлення ресурсу обєкта або його складових. Під технічним обслуговуванням розуміють комплекс операцій або окрему операцію з підтримання справності або роботоздатності обєкта під час його використання за призначенням, простою, зберігання та транспортування. Фактично, це означає, що ремонт проводиться для відновлення справності або роботоздатності обєкта, а технічне обслуговування для підтримання його справності або роботоздатності.

Як вбачається з акту перевірки та пояснень головного бухгалтера позивача, товариством були віднесені до складу валових витрат вартість робіт по технічному обслуговуванню навантажувачів УН-053, ТО-30, Т-156 в сумі 60 000 грн. в І кварталі 2009 р. та 26 000 грн. у ІІ кварталі 2009 р. (а.с.29), всього 86 000 грн. Ці витрати були відображені рядку 04.10. декларації «Витрати на поліпшення основних фондів та нафтогазових свердловин»тобто як ремонт основних фондів. В той же час зі змісту договорів № 14 від 13.03.09 (а.с.140), № 15 від 20.06.09 (а.с.138), додатків до них та актів виконаних робіт вбачається, що ці роботи стосуються технічного обслуговування машин (заміна масла гідросистеми ходу, перевірка дії гідро підсилювача, очистка корпусу масляного фільтру тощо), оскільки спрямовані на підтримання справності та роботоздатності навантажувачів. На думку суду такі витрати не повинні приймати участь при розрахунку 10 % ремонтного ліміту, оскільки не відносяться до поліпшень основних фондів в розумінні пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»і відображаються в рядку 04.1 декларації «Витрати на придбання товарів (робіт, послуг) крім визначених у 04.11».

Щодо вартості ТМЦ в сумі 58 033,80 грн. та 66 385,12 грн. які були використані при ремонті даху то суд вважає, що відображення цих операцій в податковому обліку позивачем не можна вважати помилкою, оскільки в період придбання таких запасів завищення валових витрат не було, оскільки їх вартість через приріст залишку на складі по суті спричинило відповідне збільшення валового доходу, а отже ніякого заниження податкового зобовязання не було.

З огляду на це сама по собі методологічна помилка посадових осіб позивача при податковому обліку вартості технічних робіт не може бути підставою для донарахування податку, оскільки така помилка не зумовлює заниження податку.

Слід погодитись з твердженням позивача про те, що податкова служба повинна донараховувати лише такі податкові зобовязання сума, яка фактично не надійшли у бюджет, про що зазначено у підпункті б) підпункту 4.2.2. пункту 4.2. статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" згідно якого ДПІ зобовязана встановлювати у акті перевірки факти як заниження так і завищення податкового зобовязання.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги позивача та скасовує спірні податкові повідомлення рішення.

Керуючись статтями 71, 94, 160, 162, 163, 254, 258 пунктом 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкові повідомлення-рішення Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції за №/0 від 02.04.2010 року, яким визначено Помічнянському агропромисловому акціонерному товариству "Простор" суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 35681,10 грн. в тому числі за основним платежем 23787,40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 11893,70 грн.;

№/0 від 02.04.2010 року, яким визначено Помічнянському агропромисловому акціонерному товариству "Простор" суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 67639,33 грн. в тому числі за основним платежем 48932,54 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 18706,79 грн.

Присудити позивачеві з Державного бюджету судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 11.11.2010р.

Суддя підпис.

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_5