Справа № 21-454а16
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Кривенди О.В., Маринченка В.Л., -
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, управління Пенсійного фонду в Печерському районі м. Києва, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги до 5 травня,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 9 квітня 2014 року відмовив у відкритті касаційного провадження на постанову Печерського районного суду м. Києва від

2 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від

4 листопада 2013 року, якою відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, представник позивача подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також порушує питання про скасування ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2014 року та ухвалення нового рішення - про задоволення позову з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 КАС. Підставою для перегляду зазначеного судового рішення представник позивача вважає рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) від 19 листопада 2015 року у справі «Іван Данилович Терлецький проти України та 359 інших заяв», в якому зазначено, що мало місце тривале невиконання рішення суду, ухвалене, зокрема, й на користь заявниці.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 238 КАС заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, установлених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. За змістом цієї статті річний строк для подання заяви про перегляд судових рішень є обмежувальним і не підлягає поновленню.

Заява про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 9 квітня 2014 року подана до Верховного Суду України більше ніж через один рік, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 238 КАС.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 237 КАС підставою для перегляду судових рішень є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з рішенням Європейського суду від 19 листопада 2015 року «Іван Данилович Терлецький проти України та 359 інших заяв» сторони досягли дружнього врегулювання спору щодо невиконання або тривалого виконання рішень національних судів. Європейський суд погодився, що врегулювання спору відбулося на підставі поваги до справ людини, визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, та вирішив за доцільне виключити справи зі скаргами з реєстру справ Європейського суду, а решту скарг визнав необґрунтованими.

Зі зміст цього рішення вбачається, що Уряд України (далі - Уряд) зобов'язався виконати рішення національних судів, які були предметом розгляду Європейського суду, а також сплатити заявникам відповідне відшкодування. Зокрема, Уряд повинен протягом трьох місяців сплатити ОСОБА_5 1000 євро та виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, якщо вона ще підлягає виконанню.

Як убачається зі змісту заяви, у ній порушується питання про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2014 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Печерського районного суду м. Києва від 2 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від

4 листопада 2013 року. З наведеного випливає, що Європейський суд не ухвалював рішення та не встановлював порушень при вирішенні даної справи.

З викладеного висновується, що заява не містить необхідного обґрунтування підстав, за яких за законом справа може бути допущена до провадження Верховного Суду України.

З огляду на викладене, керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, управління Пенсійного фонду в Печерському районі м. Києва, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги до 5 травня для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2014 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

В.Л. Маринченко