Справа № 826/9040/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 травня 2016 року № 826/9040/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2014 р. № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 18.12.2014 р. № 46/1-26-50-22-06-38931120 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 299 414,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки перевіркою встановлено відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Враховуючи неявку в судове засідання 23.03.2015 р. представника позивача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Проперті Солюшенз» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Укрелектростандарт», ТОВ «Вейлер» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Перевірко встановлено порушення ТОВ «Проперті Солюшенз»: п. 45.2 ст. 45, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 199 609,00 грн., у тому числі за липень 2014 р. на суму 199 609,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 08.12.2014 № 46/1-26-50-22-06-38931120 та винесено податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 299 414,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 199 609,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 99805,00 грн.

За результатами розгляду первинної скарги, Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято рішення від 26.02.2015 р. № 3202/10/26-15-10-08-16, яким податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 05.05.2015 р. № 9597/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

ТОВ «Проперті Солюшенз» зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві. Взято на облік у ДПІ у Голосіївському ГУ ДФС у м.Києві та зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Між ТОВ «Проперті Солюшенз» (замовник) та ТОВ «Укрелектростандарт» (виконавець) укладено договір на виконання робіт № 5/2014 від 05.05.2014 р., відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати комплекс робіт по реконструкції підлоги складського комплексу розташованого за адресою: Україна, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Прмислова, буд. 3Б, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи в порядку та на умовах, передбаченим цим договором.

Обсяги робіт, деталізація змісту та вимог до робіт, вартість робіт, строки виконання робіт, визначаються у погодженому сторонами технічному завданні, викладеному у додатку № 1 до цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору якість матеріалів, що використовується при виконанні робіт, повинна відповідати діючим державним будівельним нормам, санітарно-гігієнічним вимогам, сертифікатам відповідності, а також іншим вимогам, що зазвичай ставляться до матеріалів такого виду.

Виконавець підтверджує та гарантує, що укладання та виконання ним зобов'язань за цим договором не суперечить цілям діяльності виконавця, положенням його установчих документів та/або внутрішніх документів, та у виконавця є всі необхідні сертифікати, ліцензії, дозволи, необхідні для виконання зобов'язань за цим договором (п. 1.6 договору).

Згідно із п.п. 2.1, 2.3 договору, ціна договору складається з загальної вартості належним чином виконаних, відповідно до погоджених сторонами технічних завдань, робіт. Деталізація вартості робіт у розрізі вартості по видам робіт зазначається у погодженому сторонами кошторисі до технічного завдання, викладеного у додатку № 2 до цього договору в день погодження сторонами технічного завдання.

Роботи вважаються виконаними виконавцем та прийнятими замовником після підписання акту уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (п.5.7 договору).

На виконання вказаного договору позивачем надано суду технічне завдання від 07.07.2014 р. на демонтаж робіт стелажних конструкцій складу загальною вартістю 149 999,20 грн.; кошторис до Технічного завдання, акт приймання-передачі робіт від 31.07.2014 р., акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.07.2014 р.

ТОВ «Укрелектростандарт» виписано ТОВ «Проперті Солюшенз» податкову накладну від 25.07.2014 р. № 152 на суму 149 999,20 грн., яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних № 28170448.

На підтвердження виконання робіт сторонами складено акт надання послуг № 152 від 31.07.2014 р.

Про здійснення оплати за виконані роботи свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка за 25.07.2014 р.

Між ТОВ «Проперті Солюшенз» (замовник) з ТОВ «Вейлер» (виконавець) укладено договір про виконання робіт № 7/2014 від 01.07.2014 р., відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати комплекс робіт по ремонту складського комплексу, розташованого за адресою: Україна, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, буд. 3, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Обсяги робіт, деталізація змісту та вимог до робіт, вартість робіт, строки виконання робіт, визначаються у погодженому сторонами технічному завданні, викладеному у додатку № 1 до цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору якість матеріалів, що використовується при виконанні робіт, повинна відповідати діючим державним будівельним нормам, санітарно-гігієнічним вимогам, сертифікатам відповідності, а також іншим вимогам, що зазвичай ставляться до матеріалів такого виду.

Виконавець підтверджує та гарантує, що укладання та виконання ним зобов'язань за цим договором не суперечить цілям діяльності виконавця, положенням його установчих документів та/або внутрішніх документів, та у виконавця є всі необхідні сертифікати, ліцензії, дозволи, необхідні для виконання зобов'язань за цим договором (п. 1.6 договору).

Згідно із п.п. 2.1, 2.3 договору, ціна договору складається з загальної вартості належним чином виконаних, відповідно до погоджених сторонами технічних завдань, робіт. Деталізація вартості робіт у розрізі вартості по видам робіт зазначається у погодженому сторонами кошторисі до технічного завдання, викладеного у додатку № 2 до цього договору в день погодження сторонами технічного завдання.

Роботи вважаються виконаними виконавцем та прийнятими замовником після підписання акту уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (п.5.7 договору).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду технічне завдання від 01.07.2014 р. на виконання робіт із влаштування рубероїдного покриття покрівлі складу. Вартість робіт складає 1 047 654,96 грн., кошторис до технічного завдання, акт приймання-передачі робіт від 31.07.2014 р., акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.07.2014 р.

На підтвердження розрахунків надано картку рахунку: 361 за липень 2014 р.

Згідно звіту форми 1-ДФ за 3 квартал 2014 р. у штаті ТОВ «Проперті Солюшенз» перебуває 33 особи.

Податкові зобов'язання декларувалися позивачем, про що свідчить наявна в матеріалах справи податкова декларація за липень 2014 р.

ТОВ «Вейлер» виписано ТОВ «Проперті Солюшенз» податкові накладні від 30.07.2014 р. № 40 на суму 547 654,96 грн., від 31.07.2014 р. № 46 на суму 500 000,00 грн., які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження виконання робіт сторонами складено акт надання послуг № 146 від 31.07.2014 р.

Про здійснення оплати за виконані роботи свідчить наявна в матеріалах справи банківські виписки за 30.07.2014 р., 31.07.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що стан ТОВ «Вейлер» з 08.07.2014 р. « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням; згідно інформаційно аналітичної системи ДФС України підсистеми АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України на балансі відсутні зареєстровані транспортні засоби; згідно з єдиним реєстром податкових накладних ТОВ «Вейлер» було придбано товар (плити з мармуру поліровані бежеві, заготовки з ПХВ без підошви). Відповідно бази даних та поданого звіту форми №Д4 ТОВ «Вейлер», середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період становить 5 чол. Основний вид діяльності підприємства - неспеціалізована оптова торгівля.

Згідно даних підсистеми «Аналітична система (перегляд результатів співставлення)» системи АС «Податковий блок» за перевіряємий період встановлено наступні відхилення між задекларованою сумою податкового зобов'язання постачальника ТОВ «Укрелектростандарт». Розбіжності виникли на підставі акту ДПІ у Дарницькому районі від 27.08.2014 р. № 599/22-03/35262331 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Укрелектростандарт» за період діяльності з 01.10.2013 р. по 31.07.2014 р.».

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки з огляду на те, що останній носить лише інформаційний характер та не може слугувати безпосереднім доказом порушення контрагентом позивача податкової дисципліни.

Окрім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було розглянуто справу № 804/20500/14 за позовом ТОВ «Укрелектростандарт» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектростандарт» задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного Управління Міндоходів у м. Києві при проведенні зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектростандарт» (), за результатами якої було складено акт № 599/22-03/35262331 від 27 серпня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Укрелектростандарт» () за період діяльності з 01.10.2013 р. по 31.07.2014 р.». Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного Управління Міндоходів у м. Києві щодо коригування (виключення) на підставі акту № 599/22-03/35262331 від 27 серпня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Укрелектростандарт» () за період діяльності з 01.10.2013 р. по 31.07.2014 р.», в електронних базах даних податкової інспекції, в тому числі в «Автоматизована система співставлення Інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України «Податковий блок», сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які визначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрелектростандарт» (). Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного Управління Міндоходів у м. Києві відновити в електронних базах даних податкової інспекції, в тому числі в «Автоматизована система співставлення Інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України «Податковий блок» показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектростандарт» (), зазначені останнім в податкових деклараціях, що були відкориговані на підставі акту № 599/22-03/35262331 від 27 серпня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Укрелектростандарт» () за період діяльності з 01.10.2013 р. по 31.07.2014 р.». Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного Управління Міндоходів у м. Києві вилучити з електронних баз даних податкової інспекції, в тому числі з «Автоматизована система співставлення Інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України «Податковий блок» інформацію про результати зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектростандарт» (), оформленої актом № 599/22-03/35262331 від 27 серпня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Укрелектростандарт» () за період діяльності з 01.10.2013 р. по 31.07.2014 р.». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача про відсутність ТОВ «Вейлер» за його місцезнаходженням. Вказане спростовується наявним в матеріалах справи договором оренди нежитлового приміщення № б/н від 05.03.2014 р., укладеним між ТОВ «Міжнародний центр «Системи забезпечення міст» (орендодавець) та ТОВ «Вейлер» (орендар), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування приміщення загальною площею 14,8 кв.м. за адресою: 04080, м. Київ, бульвар Вікентія Хвойки, буд. 10 з метою ведення господарської діяльності.

Однак, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом, з огляду на нижченаведене.

В даній справі судом встановлено, що господарські операції позивача з ТОВ «Вейлер» та ТОВ «Укрелектростандарт» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р. не підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, вартості наданих послуг, які економічно необхідні для здійснення даних господарських операцій.

Так, з наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між укладеними договорами та результатом їх виконання: формування основних фондів, отримання економічної вигоди, передачу об'єктів, зокрема, економічну доцільність виконання комплексу робіт по ремонту та використання вказаних складських приміщень; використання результатів отриманих робіт в подальшій господарській діяльності товариства.

Всупереч вимогам укладених договорів кошториси до технічних завдань не містять витрат на закупівлю та постачання обладнання, устаткування і матеріалів, необхідних для виконання робіт та включаються до вартості робіт. Акти приймання-передачі робіт не містять деталізованої кількості робіт.

Матеріали справи не містять доказів придбання обладнання та матеріалів для виконання робіт з ремонту, зокрема, сертифікатів відповідності, санітарно-гігієнічних висновків, доказів, якими силами та засобами виконувався комплекс робіт.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт (надання послуг) фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових та видаткових накладних, актів виконаних робіт, тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Про необхідність дослідження реальності здійснених господарських операцій Вищий адміністративний суд України наголошував і в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 - "з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку…".

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару (послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Позивачем не надано доказів, що отримані від ТОВ «Укрелектростандарт», ТОВ «Вейлер» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 послуги були використані в межах його господарської діяльності, економічну доцільність їх отримання.

Позивачем не доведено, що отримана платником податку податкова вигода є обґрунтованою. Так, податкова вигода може бути обґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту.

Таким чином, позивачем не доведено, що його господарська діяльність спрямована на отримання економічного ефекту.

З огляду на викладене суд вбачає, що надані позивачем первинні документи носять неповний характер, а господарська діяльність товариства не спрямована на настання реальних наслідків.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт фактично не мали реального характеру, замовлення послуг (робіт) оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових та видаткових накладних, актів виконаних робіт, тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що в порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 199 609,00 грн., у тому числі за липень 2014 р. на суму 199 609,00 грн.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2014 р. № , відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» решту суму судового збору у сумі 4 384,80 до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук