Справа № 465/4292/15-а
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.05.2016 року року Франківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративний позов ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження Франківської адміністрації Львівської міської ради №207 від 13.05.2015 року «Про знесення самочинно збудованої підпірної стінки на АДРЕСА_1». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що така вимога органу місцевого самоврядування є безпідставною, адже підпірна стінка була побудована з метою недопущення можливого зсуву ґрунту, попередження негативного впливу геологічних процесів на прибудинкову територію та встановлена відповідно до вимог чинного законодавства.

У судове засідання позивач та її представники не з'явилися, надіслали суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Крім того, позивач подала до суду письмові доповнення до позовної заяви, просила позов задовольнити, оскільки Франківська районна адміністрація Львівської міської ради не мала правових підстав приймати оскаржуване рішення, адже вирішення питання щодо самовільного будівництва і чи є таке будівництво самовільним, належить виключно до компетенції суду.

Представник відповідача - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти позову заперечує.

Суд відповідно до вимог ст. 122 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до п.44 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції селищних, сільських та міських рад відноситься вирішення питань на пленарних засіданнях щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 13.05.2015 року Франківська районна адміністрація, на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 р. №835, винесла розпорядження №207 від 13.05.2015 року «Про знесення самочинного забудованої підпірної стінки на АДРЕСА_1» , яким зобов'язала ОСОБА_1, яка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , у місячний термін за власні кошти знести самочинно забудовану підпірну стінку на прибудинковій території.

Як вбачається з відповіді в.о. першого заступника міського голови Львівської міської ради Пушкарьова В. від 06.02.2015 року за №1104-60, Львівська міська рада не вбачає необхідності в проведенні демонтажу підпірної стінки, оскільки її влаштовано з метою недопущення можливого зсуву ґрунту.

Відповідно до п.п.3 п.«б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулюється ст.376 ЦК України, відповідно до якої об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих частинах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відсутні у спірних правовідносинах необхідний обсяг повноважень для винесення оскаржуваного розпорядження та підміни суду.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При вирішенні даного спору суд врахував правові позиції викладені Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2014 року № 6-180цс14 та 17 грудня 2014 року № 6-137цс14.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено достатньо доказів правомірності винесення оскаржуваного розпорядження, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до положень ст.94 КАС України, з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 74 грн., що підтверджені відповідною платіжною квитанцією.

На підставі Конституції України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та керуючись ст.ст.1-2, 6-12, 71-72, 86, 94, 161-163, 167 КАС України,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації №207 від 13.05.2015 року «Про знесення самочинно збудованої підпірної стінки на АДРЕСА_1».

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 74 грн.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мартьянова С.М.