Справа № 812/1460/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2016 р. м. Київ К/800/53012/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу №41 о/с від 31 липня 2014 року, поновлення на службі,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу №41 о/с від 31.07.2014р. про його звільнення, зобов'язання відповідача поновити його на службі у званні старшого прапорщика міліції, помічника чергового чергової частини УДСО при ГУМВС України у Луганській області з 31.07.2014р.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.10.2015р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015р., позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ №41 о/с від 31.07.2014р. в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ; поновлено ОСОБА_4 на посаді помічника чергового управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990р. №565-XII, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), і Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114 (далі - Положення №114).

Так, пунктом «є» статті 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту під дисциплінарним проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом; особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст.5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

За змістом ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно ж до ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування; перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення; про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ; при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо; звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як встановили суди, позивач з 14.03.1997р. проходив службу в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) й остання займана ним посада - помічник чергового чергової частини УДСО при ГУМВС України у Луганській області, а останнє звання - прапорщик міліції.

Наказом т.в.о.начальника Управління державної служби охорони ГУМВС України у Луганській області від 31.07.2014р. №41 о/с ОСОБА_4 звільнений у запас Збройних Сил України за п."є" ст.64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Виданню вказаного наказу передувало проведення службового розслідування, призначеного т.в.о.начальника Управління державної служби охорони ГУМВС України у Луганській області від 30.07.2014р. №1, за результатами якого складено висновок, затверджений 31.07.2014р., відповідно до якого за невиконання вимог керівництва МВС України, грубе порушення ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, норм поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення антитерористичної операції, ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків в частині прибуття до ГУМВС України в Луганській області, яке тимчасово передислоковане до м.Сєвєродонецьк Луганської області, помічник чергового чергової частини УДСО при ГУМВС України у Луганській області, прапорщик міліції ОСОБА_4 підлягає звільненню з ОВС за п."є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Також, під час розгляду справи судами встановлено, що 21.07.2014р. після обстрілу приміщення УДСО при ГУМВС України у Луганській області в м.Луганську керівництвом було прийнято рішення про передислокацію УДСО до міста Сєвєродонецька - за місцем дислокації Сєвєродонецького міського відділу УДСО, зобов'язано атестований та вільнонайманий склад в термін до 31.07.2014р. прибути до Сєвєродонецького міського відділу УДСО для реєстрації та подальшого проходження служби та роботи, а також вказано, що у випадку неприбуття буде розглянуто питання щодо звільнення з органів внутрішніх справ за невихід на службу та прогули (службова телеграма від 21.07.2014р. №14/4-1865/БЛ/еп).

Актом від 30.07.2014р., складеним комісією у складі начальника ВКЗ Управління Бондарець В.П., начальника ВОАЮЗ та ЗГ Управління майора міліції Гусак Р.В., начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера управління Вакунової О.О., засвідчено неприбуття за тимчасовим місцем дислокації в м.Сєвєродонецьк та невихід на службу співробітників, в тому числі прапорщика міліції ОСОБА_4

Отже, в провину позивачу ставиться неприбуття в зазначений термін для подальшого проходження служби в м.Сєвєродонецьк, що, на думку відповідача, є порушенням дисципліни та підставою для накладення на нього такого дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Задовольняючи позовні вимоги, визнаючи протиправним і скасовуючи наказ т.в.о.начальника Управління державної служби охорони ГУМВС України у Луганській області №41 о/с від 31.07.2014р. в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ та поновлюючи його на посаді, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не надано доказів в підтвердження вчинення позивачем порушення дисципліни, доведення до нього змісту наказів про зміну місця дислокації Управління державної служби охорони ГУМВС України у Луганській області, повідомлення його про проведення службового розслідування та висновки останнього; крім того, письмові пояснення у позивача не відбирались, а в самому наказі від 31.07.2014р. №41 о/с не зазначено, за яке саме порушення дисципліни його звільнено.

Водночас, колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Адміністративний же суд, в силу положень ст.2 КАС України, зобов'язаний захищати порушені права та інтереси особи від порушень, допущених суб'єктами владних повноважень, в тому числі, шляхом виходу за межі позовних вимог, що передбачено ч.2 ст.11 КАС України.

Відтак, суди мають надавати оцінку всім доводам особи, які вказують на факт вчинення порушень суб'єктами владних повноважень, й в разі встановлення порушень - зобов'язаний захистити порушене право особи, незалежно від того яка заявлена позовна вимога.

Разом з тим, наказ по особовому складу є суто розпорядчим документом, що видається за місцем служби особи і в якому зазначається лише правова норма, на підставі якої провадиться звільнення, та дата звільнення, тоді як причини і підстави звільнення вказуються в наказі про звільнення, виданому начальником головного управління, управління МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм.Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

Проте, наведене залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій, як і та обставина, що в доданому позивачем до позовної заяви витягу з наказу №41 о/с від 31.07.2014р. підставою його видання визначено наказ УДСО №1 від 01.08.2014р. (тобто датований пізнішою датою, ніж наказ №41 о/с), який в матеріалах справи відсутній, судами не досліджувався та правова оцінка якому (зокрема, в контексті порушення прав позивача) не надавалась.

Сам позивач позовної вимоги про скасування наказу УДСО №1 від 01.08.2014р. не заявляв, проте, виходячи із завдань адміністративного судочинства, з метою повного захисту права позивача від незаконного звільнення, про захист якого він просить, суди попередніх інстанцій мали насамперед перевірити законність наказу №1 від 01.08.2014р.

Крім того, поновлюючи позивача на посаді помічника чергового чергової частини УДСО при ГУМВС України у Луганській області, суд першої інстанції не вказав, з якої саме дати відбувається таке поновлення, й вказаний недолік судом апеляційної інстанції також усунутий не був.

Відповідно до вимог ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті; касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини та досліджувати докази.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.