Справа № 826/10347/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника відповідача Перепелюка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Техноізол» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 лютого 2015 року №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено. Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.02.2016 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Айкон-АМД», ТОВ «Інтерго-Плюс», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн» за період із 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 05.01.2015 №1/26-54-22-04-07/31521061, відповідно до висновків якого за позивачем встановлено порушення:

- пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК) в результаті чого занижено податок на додану вартість, в сумі 4 309 790,00 грн, в тому числі за травень 2014 року у сумі 151 934,00 грн, за червень 2014 року у сумі 938 597,00 грн, за вересень 2014 року 3 219 259,00 грн;

- п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК, в результаті чого встановлено неможливість включення до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік суми в розмірі 23 549 673,00 грн.

На підставі вищенаведених висновків акта перевірки, відповідачем 03 лютого 2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 4 309 790,00 грн за основним платежем та у розмірі 2 154 895,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за вересень 2014 року у розмірі 202 890,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявні усі податкові накладні, виписані ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Айкон-АМД», ТОВ «Інтерго-Плюс», ТОВ «Білдінгстоун» та ТОВ «Еско Трейн», усі суми податкового кредиту позивача підтверджені належними чином оформленими податковими накладними, правовідносини між позивачем та його контрагентами не є безтоварними, договори укладалися з метою реального настання позитивних наслідків для обох сторін, за ними реально отримано матеріальні цінності та перераховано грошові кошти.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ПК передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 ПК податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п. 198.6 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ та від'ємного значення суми податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Податковим органом під час проведення перевірки була встановлена відсутність реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами - ТОВ «Айкон-АМД», ТОВ «Інтерго-Плюс», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн», що і стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2012 між Тодіні Конструціоні Дженералі С.п.А. через Представництво в Україні «Тодіні Конструціоні Дженералі С.п.А.» (підрядник) та позивачем (субпідрядник) укладено контракт субпідряду на виконання ремонту автодороги М06 Київ-Чоп в Україні.

Згідно умов вказаного контракту, підрядник передає у субпідряд, а субпідрядник бере на себе зобов'язання по виконанню робіт, усуненню будь-яких виявлених дефектів та недоліків відповідно з Технічними Специфікаціями в об'ємах та видах робіт згідно з ВОР, згідно Проекту про ремонт автодороги М06 Київ-Чоп в Україні.

Крім того, п. 13.1 вказаного контракту визначено, що без попередньої письмової згоди підрядника, субпідрядник не має права давати в субпідряд третім особам роботи або частину робіт по даному контракту (т. 2 а.с. 49-62).

На виконання вимог наведеного пункту, 03.03.2014 позивачем отримано згоду Представництва «Тодіні Конструціоні Дженералі С.п.А.» на залучення як субпідрядних організацій ТОВ «Айкон Амд», ТОВ «Інтегро Плюс» та 15.08.2014 - ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн» (т. 3 а.с. 123-124).

Також, 01 червня 2014 року між Тодіні Конструціоні Дженералі С.п.А. та Позивачем укладено договір №KHR/S/27-06/14, за умовами якого для забезпечення виробничих потреб Тодіні Конструціоні Дженералі С.п.А (замовника) Позивач (виконавець) бере на себе зобов'язання надати на свій власний ризик послуги з виконання робіт по влаштуванню шумозахисних екранів та інших будівельно-монтажних робіт, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за вище наведеними договорами, між позивачем та ТОВ «Айкон-АМД», ТОВ «Інтерго-Плюс», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн» були укладені відповідні господарські договори.

Так, позивачем з ТОВ «Айкон-АМД» було укладено договір підряду №103 від 10 березня 2014 року, за умовами якого ТОВ «Айкон-АМД» (підрядник) бере на себе зобов'язання виконувати комплекси робіт з будівництва, монтажу, ремонту на об'єктах позивача (замовника).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано до суду договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акт приймання виконаних будівельних робіт, податкову накладну, технічне завдання (т. 1 а.с. 87-101, т. 3 а.с. 129).

Також, позивач 03 березня 2014 року уклав з ТОВ «Інтерго-Плюс» договір підряду №3, за умовами якого ТОВ «Інтерго-Плюс» (підрядник) бере на себе зобов'язання виконувати комплекси робіт з будівництва, монтажу, ремонту на об'єктах позивача (замовника). Загальна вартість робіт складає 5 631 584,52 грн, у тому числі ПДВ, та складається з сум різних видів робіт.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав до суду договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акт приймання виконаних будівельних робіт, податкову накладну, технічне завдання (т. 1 а.с. 102-115, т. 3 а.с. 131).

18 серпня 2014 року між позивачем та ТОВ «Будпромтех Плюс» укладено договір підряду №371, за умовами якого ТОВ «Будпромтех Плюс» (підрядник) бере на себе зобов'язання виконувати комплекси робіт з будівництва, монтажу, ремонту на об'єктах позивача (замовника). Загальна вартість робіт складає 10 141 245, грн, у тому числі ПДВ, та складається з сум різних видів робіт.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав до суду договірні ціни, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, технічне завдання (т. 1 а.с. 116-201, т. 3 а.с. 127-128).

15 серпня 2014 року позивач уклав з ТОВ «Білдінгстоун» договір підряду №150814, за умовами якого ТОВ «Білдінгстоун» (підрядник) бере на себе зобов'язання виконувати комплекси робіт з будівництва, монтажу, ремонту на об'єктах позивача (замовника). Загальна вартість робіт складає 9 610 968,00 грн, у тому числі ПДВ, та складається з сум різних видів робіт.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав до суду договірні ціни, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, технічне завдання (т. 1 а.с. 202-304, т. 3 а.с. 125-126).

Також, між позивачем та ТОВ «Еско Трейн» було укладено договір підряду №150814 від 15 серпня 2014 року, за умовами якого ТОВ «Еско Трейн» (підрядник) бере на себе зобов'язання виконувати комплекси робіт з будівництва, монтажу, ремонту на об'єктах позивача (замовника). Загальна вартість робіт складає 1 964 205,60 грн, у тому числі ПДВ, та складається з сум різних видів робіт.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав до суду договірні ціни, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, технічне завдання (т. 2 а.с. 4-21, т. 3 а.с. 130).

Оплата послуг за вказаними договорами підтверджується відповідними банківськими виписками (т. 2 а.с. 22-48).

Варто звернути увагу на те, що, в порушення ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, зокрема, договірні ціни, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн» не містять назви посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (зокрема відсутнє ім'я такої особи).

Крім того, подані позивачем ряд первинних документів складено відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 04 грудня 2009 року №554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку будівництва», проте, вказаний наказ, згідно наказу Мінрегіонбуду від 20 січня 2014 року №16, втратив чинність.

Позивач зазначає, що наведені підприємства виконували роботи за допомогою будівельної техніки та матеріалів ПП «Техноізол». На підтвердження наявності у підприємства власної будівельної техніки позивачем надано копії відповідних договорів та оборотно-сальдової відомості (т. 3 а.с. 147-208).

У зв'язку з цим, колегія суддів ставить під сумнів економічну доцільність (ділову мету) залучення позивачем до виконання робіт підрядних організацій за наявності власних технічних та матеріальних можливостей виконати такі роботи.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена в у постановах від 05.03.2012 по справі № 21-421а11, від 22.09.2015 по справі № 21-887а15, від 01.12.2015 по справі № 21-3788а15, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

В матеріалах справи наявні протоколи допиту свідків: ОСОБА_4 - директор, засновник та головний бухгалтер ТОВ «Білдінгстоун», від імені якого підписано договір та первинні документи (т. 3 а.с. 34 -39, 76-78, 84-85, 101-106); ОСОБА_5 - директор, засновник та головний бухгалтер ТОВ «Еско Трейн», від імені якого підписано договір та первинні документи (т. 3 а.с. 44-47, 81-82, 113-116); ОСОБА_6 - директор ТОВ «Будпромтех Плюс» від імені якого підписано договір та первинні документи (т. 3 а.с. 88-90, 92-93, 107-102), які зазначили, що відношення до діяльності підприємств не мають, жодні договори та первинні документи не підписували, а підприємства створили за грошову винагороду без мети ведення підприємницької діяльності.

В матеріалах справи також наявна копія ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 06.02.2015 по справі № 760/2516/15-к (т. 2 а.с. 226-228), з якої вбачається, що допитана в ході досудового слідства засновник та директор ТОВ «Айком-АМД» () ОСОБА_7 не має відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства. При цьому, варто зауважити, що договір та всі первинні документи підписані не від імені ОСОБА_7, а від імені ОСОБА_8 як директора. При цьому жодної інформації про те, що саме ОСОБА_8 у спірний період була директором ТОВ «Айком-АМД» або мала відповідну довіреність, матеріали справи не містять.

Також, як випливає із листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 24.09.2015 № 40-402-14/8712 (т. 4 а.с. 7), інформація щодо видачі ліцензій на господарську діяльність, пов'язану зі створенням об'єктів архітектури ТОВ «Айком-АМД» відсутня, а тому у колегії суддів немає підстав вважати, що ТОВ «Айком-АМД» мало дозвільний документ на провадження відповідної діяльності.

Крім того, на виконання судових запитів апеляційного суду, Солом'янським районним судом було надано до суду належним чином завірені копії вироків Солом'янського районного суду міста Києва від 11.09.2014 по справі № 760/18396/16-к (пров. №1кп/760/757/14) (т. 4 а.с. 204-211), від 12.09.2014 по справі по справі № 760/18394/16-к (пров. №1кп/760/757/14) (т. 4 а.с. 214-222), якими визнано винними директора та засновника ТОВ «Еско Трейн» ОСОБА_9, засновника ТОВ «Еско Трейн» ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво). Вказані особи, дійсно, не підписували договір та первинні документи, що досліджуються у даній справі, однак вони мають безпосереднє відношення до діяльності ТОВ «Еско Трейн», участь у якому та наявність мети на його сворення ці особи заперечили, що свідчить про створення вказаного підприємства без мети здійснення господарської діяльності.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що первинні документи та договори, виписані від імені вказаних осіб, що відповідали за здійснення господарських операцій (директорів ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Айком-АМД») не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутня проектна документація, у межах якої повинні бути виконані роботи контрагентами позивача. Підстав ненадання вказаних доказів позивачем суду не зазначено, а з матеріалів справи не вбачається.

Слід також зазначити, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не надано суду доказів на підтвердження реального надання вказаних робіт, зокрема, витягів з журналів відвідувань (на підтвердження проходження представників контрагентів для надання відповідних послуг та виконання робіт), листування з контрагентами, не конкретизовано засобів передачі інформації та матеріалів, необхідних для надання послуг та виконання робіт.

Під час розгляду справи позивачем не надано пояснень, яким чином ним було встановлено ділові стосунки з контрагентами, з ким саме контактував позивач при прийнятті товару та підрядних робіт на об'єктах, оформленні зазначених первинних документів тощо.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, дійсно, підставою для формування податкового обліку є виключно первинні документи. Разом з тим, право на формування відповідних сум податкового кредиту виникає лише у випадку реального виконання господарських операцій, що може бути підтверджене, зокрема, певними доказами вчинення певних дій у ході виконання зобов'язання, документами, наявність яких передбачена у господарському договорі. Якщо у ході судового засідання буде встановлено, що господарські операції між підприємствами не мали місце та оформлені лише документально, це може слугувати підставою для висновку про те, що ці підприємства свідомо беруть участь у діях, спрямованих на шахрайське ухилення від сплати ПДВ.

Така позиція узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в п. 32 рішення про справі «Булвес АД» проти Болгарії», в якому ЄСПЛ погоджується з рішенням Суду ЄС в аналогічному Рішенні від 6 липня 2006 р. у об'єднаних справах C-439/04 і C-440/04 Аксель Кіттель проти Уряду Бельгії (C-439/04) і Уряд Бельгії проти Реколта Рісайклінг СПРЛ (C-440/04): « (…) коли на основі об'єктивних факторів було встановлено, що товар поставляється особі зі статусом платника податків, яка знала чи повинна була знати про те, що купуючи товар, вона приймає участь в операції, пов'язаній з обманним уникненням сплати ПДВ, національний суд відмовляє такій особі у податковому кредиті».

Практика Європейського суду з прав людини говорить про те, що у випадку зловживання з боку певної фізичної або юридичної особи, вони (Держави-члени Конвенції) можуть вжити відповідних заходів з метою запобігти, зупинити або покарати за такі зловживання. Таким чином позбавлення особи права на податковий кредит у зв'язку з виявленими зловживаннями зі сплати ПДВ є можливим та відповідає практиці ЕСПЛ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Айкон-АМД», ТОВ «Інтерго-Плюс», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Білдінгстоун», ТОВ «Еско Трейн» не мали реального характеру, їх виконання оформлено лише документально, а тому позбавлення позивача податкового кредиту та сум від'ємного значення з ПДВ, збільшення відповідачем суми грошового зобов'язання з ПДВ є правомірним.

Не спростовує наведеного висновку також і наявна в матеріалах справи постанова старшого слідчого з ОВС першого відділу фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_12 від 16 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000097 за фактами умисного ухилення від сплати податків службовими особами ПП «Техноізол» у зв'язку з відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень. Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що зі змісту вказаної постанови вбачається, що слідчим не досліджувалося питання реальності господарських операцій, що має значення для вирішення даної справи, а лише зроблено відповідний висновок. Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не є підставою для звільнення від доказування та обов'язковою для суду, який вирішує адміністративну справу (ст. 72 КАС).

Отже, враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, обґрунтованими та скасуванню не підлягають.

Варто також звернути увагу на те, що представники позивача не скористалися своїм правом брати участь у судовому засіданні 25.05.2016 під час розгляду апеляційної скарги та надати свої пояснення по суті спору. При цьому, 25.05.2016 протокольною ухвалою колегія суддів апеляційного суду відмовила у задоволенні клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи, оскільки жодних доказів захворювання представника та/або неможливості його прибути у судове засідання надано не було.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 26.05.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.