Справа № 802/481/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 травня 2016 р. Справа № 802/481/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Шмалюка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Хмільницької районної державної адміністрації Буткевича Євгенія Віталійовича про визнання протиправним та скасування пункту розпорядження

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до голови Хмільницької районної державної адміністрації ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування окремих положень розпорядження голови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що п.4 розпорядження № 58 від 15.02.2016 року «Про оптимізацію окремих структурних підрозділів райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження № 288 від 02.06.2005 року «Про перелік управлінь, відділів райдержадміністрації та їх граничну чисельність», відповідач припинив діяльність управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА, шляхом ліквідації. В подальшому позивач отримав повідомлення про припинення діяльності очолюваного ним управління та попередження про наступне його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що вищезазначене рішення відповідача про ліквідацію управління є необґрунтованим та суперечить меті, з якою відповідачу надано право їх приймати, оскільки фактично здійснювалась реорганізація, а не ліквідація управління. Крім того, оскаржуване розпорядження стало підставою для попередження про наступне звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, що в свою чергу, на думку позивача, є порушення його права на працю. У своїй позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт 4 розпорядження № 58 від 15.02.2016 голови Хміль ницької районної державної адміністрації Буткевича Є.В. «Про оптимізацію окремих структурних підрозділів райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 02.06.2005 року № 288 «Про перелік управлінь, від ділів райдержадміністрації та їх граничну чисельність».

Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що оскаржуване рішення винесено на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. ( а.с.107-111).

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до розпорядження голови Хмільницької районної державної адміні страції Томашука О. від 11.08.2010 року № 36-ос, позивача було призначено на посаду начальника управління праці та соціа льного захисту населення райдержадміністрації з 12.08.2010 року

Розпорядженням голови Хмільницької райдержадміністрації від 17.08.2010 року № 438 затверджено Положення про управління праці та соціального захисту насе лення Хмільницької районної державної адміністрації.

В подальшому, 15.02.2016 року, голова Хмільницької районної державної адміністрації Буткевич Е.В. виніс розпорядження №58, яким серед іншого, вирішено:

- припинити управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації шляхом ліквідації (п. 4);

- утворити управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької район ної державної адміністрації (п. 5.1.);

- утворити ліквідаційну комісію управління праці та соціального захисту на селення Хмільницької районної державної адміністрації у складі згідно з додатком 2 (п. 5.3.);

- попередити начальника управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації та його заступників, завідувача сек тора сім'ї, молоді та спорту райдержадміністрації про наступне їх вивільнення у зв'язку з припиненням юридичних осіб, згідно з додатком 4 (п. 8).

Також, розпорядженням №62 від 16.02.2016 року «Про по кладення обов'язків», обов'язки начальника управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА на строк ліквідації управління було покладено на голову ліквідаційної комісії та заступника началь ника управління - ОСОБА_8.

Разом з тим, 15.02.2016 року відповідач на правив на адресу позивача письмове повідомлення про припинення управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації шля хом ліквідації. Крім того, у даному повідомленні йшлося, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП позивачу запропонована посада головного спеціаліста сектора з питань внутрішньої політики, зв'язків із ЗМІ і громадськістю апара ту Хмільницької РДА, а також, що у разі відмови від пропозиції, його буде звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як зазначено у позовній заяві, позивач, звертаючись до суду із даним позов, переслідував мету не допустити прийн яття відповідачем рішення про його звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з ліквідацією) та попередити порушення його права на працю.

В обґрунтування такої позиції , позивач посилався на Постанову Верховного Суду України від 04.03.2014 року по справі №21-8а14, у якій зокрема зазначено наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України тру довий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий дого вір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або упов новаженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, органі зації, скорочення чисельності або штату працівників. Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держа ви від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спо рів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою для ліквідації, зокрема: при пинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функ цій на інший орган.

Окремо слід відзначити, що 05.05.2016 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з окремим позовом про поновлення його на роботі. Клопотання про об'єднання справ було вирішено ухвалою суду від 13.05.2016 р. (а.с. 122).

Таким чином, з огляду на дані обставини, суд, застосовуючи принцип диспозитивності, дійшов висновку що предметом дослідження у даній справі є безпосередньо оскаржуване розпорядження, а не порядок звільнення позивача за статтями КЗпП України.

Так, у своїй позовній заяві позивач посилається на те, що оскаржуване розпорядження відповідача про ліквідацію управління є необґрунтованим та суперечить меті, з якою відповідачу надано право його приймати.

В свою чергу, представник відповідача, обґрунтовуючи свої заперечення, зокрема послався на розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації від 04 листопада 2015 року №688 «Про оптимізацію структурних підрозділів облдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 29 грудня 2012 року №750», яким було припинено Департамент соціальної та молодіжної політики облдержадміністрації та Управління у справах сім'ї, молоді та спорту Вінницької обласної державної адміністрації шляхом їх ліквідації і утворено Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації і Управління фізичної культури та спорту Вінницької обласної державної адміністрації. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що оскаржуване розпорядження було винесено по аналогії з розпорядженням голови облдержадміністрації.

Суд критично ставиться до таких посилань представника відповідача, так як вищезазначене розпорядження голови облдержадміністрації має індивідуальних характер і стосується безпосередньо внутрішньої структури та діяльності облдержадміністрації, та ніяким чином не носить зобов'язального характеру по відношенню до структури райдержадміністрації.

Як вбачається із матеріалів справи, розпорядженням голови Хмільницької районної державної адміністрації від 15.02.2016 року №58 «Про оптимізацію окремих підрозділів структурних підрозділів райдержадміністрацій та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 02.06.2005р. №288 «Про перелік управлінь, відділів райдержадміністрації та їх граничну чисельність», припинено Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації та сектор сім'ї, молоді та спорту Хмільницької РДА шляхом їх ліквідації (пункт 4.) і утворено Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної адміністрації (пункт 5.1.) та сектор фізичної культури та спорту Хмільницької районної державної адміністрації (пункт 5.2.).

У преамбулі розпорядження, крім посилань на ст.5, 6, 39, 41, 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», також містяться посилання на статті 104, 105, 110, 111 Цивільного Кодексу України.

Суд, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб'єкта владних повноважень, зокрема виходив з наступного.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції Україні визначено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що голови місцевих державних адміністрацій формують склад місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог ст.18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Згідно ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної ї в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 110 ЦК України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

З аналізу вищенаведених норм, вбачається що посилання позивача на відсутність у відповідача компетенції, не відповідає чинному законодавству.

Також, на думку позивача, фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація «Управління праці та соціального захисту населення Хміль ницької РДА» в «Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА», а тому усі права і обов'язки повинні перейти до правонаступників.

На підтвердження своїх доводів, позивач зокрема зазначив, що розпорядженням голови Хмільницької РДА від 15.03.2016 року №117 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації №62 від 16.02.2016 року» було внесено зміни та назву розпорядження викладено у наступній редакції: «Деякі питання управління справами управління праці та соціального захи сту населення Хмільницької райдержадміністрації». Пункт 1 розпорядження викладено у наступній редакції:

« 1. Взяти до відома, що повноваження щодо управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації на строк ліквідації управління праці та соціального захисту населення переходять до ОСОБА_8 - голови ліквідаційної комісії управління праці та соціального захи сту населення Хмільницької РДА, заступника начальника управління - начальника відділу праці управління».

Позивач зазначає, що даним розпорядження його фактично було усунено від виконання йог посадових обов'язків і що саме він повинен був очолити ліквідаційну комісію.

Суд критично ставиться до таких посилань позивача з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що рішення про призначення голови ліквідаційної комісії відноситься до компетенції органу, який прийняв рішення про ліквідацію. Крім того, норми законодавства не передбачають, що саме керівник юридичної особи, що ліквідується, повинен очолити ліквідаційну комісію.

У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що 15.03.2016 року відповідачем було прийнято ще одне розпорядження «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови РДА №58 від 15.02.2016 року», відповідно до якого вирішено справи тривалого збе рігання, справи незавершені у діловодстві, передати по окремих актах приймання-передавання до утвореного управління соціальної та молодіжної політики Хмільни цької РДА, яке буде здійснювати функції управління праці та соціального захисту населення, що припиняється шляхом ліквідації.

Крім того, позивач також посилається на те, що 18 січня 2016 року головою Хмільницької райдержадміністрації Буткевичем Є.В. затверджено штатний розпис управління праці та соціального захисту населення в кількості 41 штатної одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 57 402 грн., який вводиться в дію з 01.01.2016 року. В подальшому, 03 березня 2016 року відповідачем затверджено перелік змін № 1 до штатного розпису на 2016 рік управління праці та соціального захисту населення в кількості 41 штатної одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 70 315 грн., який вводиться в дію з 01.01.2016 року.

Так, на думку позивача, вищезазначені розпорядження свідчать саме про процес реорганізації, а не ліквідації юридичної особи.

Суд критично ставиться до таких посилань позивача з огляду на наступне.

Так, статтею 104 Цивільного кодексу України визначено припинення юридичної особи в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. І тільки під час реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

З аналізу зазначеної статті випливає, що реорганізація юридичної особи може відбувається кількома шляхами. У разі злиття юридичних осіб усі майнові права та обов'язки кожної з них переходять до юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. У разі приєднання однієї або кількох юридичних осіб до іншої юридичної особи до останньої переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних юридичних осіб. У разі поділу юридичної особи усі її майнові права і обов'язки переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частках до кожної з нових юридичних осіб, утворених внаслідок такого поділу.

Перетворенням юридичної особи, відповідно до ст. 108 ЦК України, є зміна її організаційно-правової форми. Зміни організаційно-правової форми при припиненні управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА шляхом ліквідації і утворенні управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, також не відбулося.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з порівняльного аналізу Положень про управління та штатних розписів, Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА не є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА, а також здійснює свої повноваження відповідно до свого положення. У новоутвореного Управління змінено і розширено коло його повноважень.

Крім того, Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА і сектор фізичної культури та спорту Хмільницької РДА зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де їм присвоєні інші коди. Також призначені керівники цих структурних підрозділів Хмільницької РДА.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми законодавства та за наявності зазначених вище обставин, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович