Справа № 2а-12013/10/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 січня 2011 року 15:41 № 2а-12013/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю представників: позивача ОСОБА_1 (довіреність від 03.09.2010р. № б/н), відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 23.09.2009р. № 5528/9/10-114), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Холдинг груп»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва
про скасування податкових повідомлень рішень від 18 січня 2010 року № /0, від 22 березня 2010 року № /1, від 02 червня 2010 року № /1, від 08 червня 2010 року № /2, від 11 серпня 2010 року № /3 в частині, -
В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Інвестиційна компанія «Холдинг груп»заявлені позовні вимоги (з урахуваннями заяви про уточнення позовних вимог від 27.12.2010р.) до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень рішень від 18 січня 2010 року № /0, від 22 березня 2010 року № /1, від 02 червня 2010 року № /1, від 08 червня 2010 року № /2, від 11 серпня 2010 року № /3 в частині визначення податкових зобовязань на підставі підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновок акта перевірки про порушення підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»є безпідставним а тому податкове повідомлення рішення в частині визначення податкового зобовязання на цій підставі є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, надав письмові заперечення. В обґрунтування заперечень посилається на те, що висновки акта перевірки не були ним спростовані, а тому спірні рішення є правомірними.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

ТОВ «Інвестиційна компанія «Холдинг груп»(ідентифікаційний код 36059593) було зареєстровано як юридичну особу 05 серпня 2008 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (Серія А01 № 2144479).

Відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АА № 197237 від 12 грудня 2008 року до видів діяльності ТОВ «Інвестиційна компанія «Холдинг груп»за КВЕД відноситься, зокрема 67.12.0 Біржові операції з фондовими цінностями, 65.23.0 Інше фінансове посередництво.

ТОВ «Інвестиційна компанія «Холдинг груп»перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у Дніпровському районі м. Києва з 06 серпня 2008 року згідно довідки про взяття на облік платника податків (Форма № 4-ОПП) від 23 січня 2009 року № 35598/29-107.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва провела виїзну планову перевірку ТОВ «Інвестиційна компанія «Холдинг груп»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06 серпня 2008 року по 30 червня 2009 року, за результатами якого було складено акт від 25 грудня 2009 року № 181/22-3/36059593.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем придбавались та продавались акції, емітовані підприємствами, щодо яких судом визнано недійсними записи про проведення державної реєстрації, визнано банкрутом, скасовані установчі документи та свідоцтва про державну реєстрацію з момент їх видачі, а тому зазначені акції не можуть бути обєктом цивільних прав та не відповідають терміну «цінні папери», який встановлений чинним законодавством, що свідчить про недодержання ч. 1, ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України та в силу ч. 1, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України про недійсність та нікчемність правочинів, у звязку з чим сума коштів або вартість майна отримана (нарахована) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження таких цінних паперів і віднесена до складу доходів у окремому обліку фінансових результатів операцій з цінними паперами підлягає виключенню зі складу доходів окремого обліку та відповідно до підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»повинна включатись до складу валового доходу як доходи з інших джерел.

Позивачем не було включено до складу валового доходу за 2008 рік суму в розмірі 558 450, 00 грн., як дохід, отриманий з інших джерел, а саме суму коштів, отриманих внаслідок оформлення операцій з відчуження акцій, які на таку дату не існували у звязку з набранням законної сили судовим рішеннями.

На підставі вищевикладеного в акті перевірки було зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 139 613, 00 грн. за 2008 рік.

18 січня 2010 року ДПІ у Шевченківському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та згідно з підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»за порушення п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 209 723, 00 грн., в тому числі 139 702, 00 грн. основний платіж та 70 021, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Зазначене податкове повідомлення рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого ДПІ у Шевченківському районі м. Києва прийняла податкові повідомлення рішення від 22 березня 2010 року № /1, від 02 червня 2010 року № /1, від 08 червня 2010 року № /2, від 11 серпня 2010 року № /3.

Спеціальним Законом з податку на прибуток є Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР.

Пунктом 4.1 ст. 4 Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі Закон № 334/94-ВР) передбачено, що валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закон № 334/94-ВР валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

- сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу»;

- сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобовязання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні. Як виняток з правила, визначеного цим абзацом, операції з отримання (надання) фінансової допомоги між платником податку та його філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, розташованими на території України, не призводять до зміни їх валових витрат або валових доходів;

- сум невикористаної частини коштів, що повертаються із страхових резервів у порядку, передбаченому пунктом 12.2 цього Закону;

сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону;

- сум коштів страхового резерву, використаних не за призначенням;

- вартості матеріальних цінностей, переданих платнику податку згідно з договорами схову (у відповідальне зберігання) та використаних ним у власному виробничому чи господарському обороті;

- сум штрафів та/або неустойки чи пені, фактично одержаних за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду;

- сум державного мита, попередньо сплаченого позивачем, що повертається на його користь за рішенням суду;

- сум акцизного збору, сплачених (нарахованих) покупцями підакцизних товарів (за їх рахунок) на користь платника такого акцизного збору, уповноваженого законом вносити його до бюджету, та рентних платежів, а також сум збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію;

- доходів від продажу електричної енергії (включаючи реактивну);

- сум дотацій і субсидій з фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закон № 334/94-ВР цінний папір - документ, що засвідчує право володіння або відносини позики та відповідає вимогам, установленим законодавством про цінні папери.

Статтею 194 Цивільного кодексу України передбачено, що цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його випустила (видала), і власником та передбачає виконання зобовязань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Частиною другою ст. 195 Цивільного кодексу України встановлено, що види цінних паперів та порядок їх обігу встановлюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»від 23 лютого 2006 року № 3480- IV, який регулює відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку, обіг цінних паперів - вчинення правочинів, повязаних з переходом прав власності на цінні папери і прав за цінними паперами, за винятком договорів, що укладаються під час розміщення цінних паперів.

Частиною першою ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»від 23 лютого 2006 року № 3480- IV (далі Закон № 3480- IV) передбачено, що цінні папери - документи встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчують грошові або інші майнові права, визначають взаємовідносини особи, яка їх розмістила (видала), і власника, та передбачають виконання зобовязань згідно з умовами їх розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають із цих документів, іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закон № 3480- IV до особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять усі посвідчені ним права.

Обмеження обігу та/або реалізації прав за цінними паперами може бути встановлено тільки у випадках і в порядку, передбачених законом.

Порядок скасування випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 30 грудня 1998 року № 222 (у редакції рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14 липня 2005 року № 398), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 березня 1999 року за № 180/3473 (далі Порядок), який розроблений відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про цінні папери і фондову біржу», «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», «Про господарські товариства», «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про банки і банківську діяльність», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», установлює порядок зупинення обігу акцій, відновлення обігу акцій, скасування реєстрації випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій.

Відповідно до п. 1 Розділу І Порядку зупинення обігу акцій, відновлення обігу акцій, скасування реєстрації випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій здійснюються уповноваженими особами Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку або її територіальних органів (реєструвальний орган) відповідно до цього Порядку.

Згідно з п. 3 Розділу І Порядку припинення діяльності акціонерного товариства шляхом його ліквідації або реорганізації здійснюється на підставі рішення вищого органу товариства або суду.

Відповідно до Розділу ІІ Порядку порядок скасування реєстрації випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій у звязку з припиненням діяльності акціонерного товариства шляхом його ліквідації (ліквідація) включає, зокрема, таку дію, як зупинення обігу акцій.

Зупинення обігу акцій у разі ліквідації акціонерного товариства на підставі рішення органів, зазначених у пунктах 3, 4 розділу I цього Порядку, здійснюється у такому порядку:

1.1. Протягом семи робочих днів після прийняття рішення про ліквідацію комісія з припинення акціонерного товариства (ліквідаційна комісія, ліквідатор тощо) (комісія) повинна подати до реєструвального органу такі документи:

а) заяву про зупинення обігу акцій (додаток 2);

б) рішення загальних зборів акціонерів товариства про ліквідацію і призначення комісії, оформлене відповідним протоколом, який повинен бути пронумерований, прошнурований та засвідчений підписами голови та секретаря зборів, або копію постанови господарського суду про визнання боржника банкрутом, або копію постанови Правління Національного банку України про відкриття процедури ліквідації, що засвідчується головою комісії та печаткою товариства.

У разі, якщо рішення про ліквідацію і призначення комісії прийнято загальними зборами акціонерів, до реєструвального органу також подається довідка, засвідчена підписами голови і секретаря зборів, голови комісії та печаткою товариства, яка має містити відомості про:

- загальну кількість акціонерів на дату проведення загальних зборів;

- кількість та відсоток голосів акціонерів, що беруть участь у загальних зборах;

- найменування емітента та його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи;

- розмір статутного фонду;

- мету та предмет діяльності;

- розміщення раніше випущених в обіг цінних паперів (перелік і результати попередніх випусків цінних паперів із зазначенням свідоцтв про реєстрацію випусків цінних паперів та органів, що видали відповідні свідоцтва /із зазначенням за кожним випуском кількості іменних акцій, простих та привілейованих акцій, процентних та безпроцентних облігацій, номінальної вартості та загальної суми випуску, форми випуску/);

- кількість та відсоток голосів акціонерів, що приймають рішення про ліквідацію;

- порядок голосування;

в) довідку, засвідчену підписами та печаткою реєстратора про передачу йому реєстру власників іменних цінних паперів (при документарній формі) або депозитарію, з яким укладено договір про обслуговування випуску цінних паперів (при бездокументарній формі), із зазначенням ідентифікаційного коду юридичної особи та його місцезнаходження. Довідка також повинна містити дані щодо наявності державної частки у статутному фонді емітента на дату прийняття рішення про ліквідацію.

У разі самостійного ведення реєстру емітентом надається копія ліцензії на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів - діяльності щодо ведення власного реєстру власників іменних цінних паперів;

г) копію опублікованого згідно з вимогами статті 43 Закону України «Про господарські товариства»повідомлення про проведення загальних зборів акціонерів товариства, на яких прийнято рішення про ліквідацію, та довідку, яка свідчить про персональне повідомлення акціонерів про проведення цих загальних зборів (згідно з порядком, установленим у статуті товариства), що засвідчуються підписом голови комісії та печаткою товариства.

1.2. Уповноважена особа реєструвального органу видає розпорядження про зупинення обігу акцій (додаток 3) протягом пятнадцяти робочих днів з дати надходження до реєструвального органу документів, зазначених у підпункті 1.1 пункту 1 цього розділу.

1.3. Реєструвальний орган протягом трьох робочих днів з дати видання розпорядження про зупинення обігу акцій направляє його емітенту та реєстроутримувачу (при документарній формі випуску акцій) або депозитарію (при бездокументарній формі випуску акцій), який обслуговує акції цього емітента.

1.4. Реєструвальний орган забезпечує опублікування інформації про зупинення обігу акцій в одному зі своїх офіційних друкованих видань протягом пятнадцяти календарних днів з дати видання розпорядження про зупинення обігу акцій.

1.5. Починаючи з дати опублікування інформації про зупинення обігу акцій в одному з офіційних друкованих видань реєструвального органу, забороняється здійснення цивільно-правових договорів з акціями, обіг яких зупинено.

1.6. Дата опублікування інформації про зупинення обігу акцій в одному з офіційних друкованих видань реєструвального органу є датою закриття реєстру (при документарній формі випуску акцій) або датою, на яку складається зведений обліковий реєстр і здійснюється операція обмеження в обігу акцій (при бездокументарній формі випуску акцій).

В ході судового розгляду судом було направлено судовий запит до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, якими були витребувані відомості про прийняття рішень про зупинення обігу акцій, скасування реєстрації випуску акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випуску акцій, емітентами яких є ВАТ «Точмаш»(ідентифікаційний код 32688307), ВАТ МБПФ «Мактекс»(ідентифікаційний код 05482883), ВАТ «Машинобудівний завод»(ідентифікаційний код 31951308), ВАТ «Металспецпром»(ідентифікаційний код 31951025), зокрема станом на 17 грудня 2008 року та на 25 грудня 2008 року, а також дані про опублікування інформації про прийняття рішень про зупинення обігу цих акцій, скасування реєстрації випуску цих акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випуску цих акцій, та докази на підтвердження цих даних.

Згідно відповіді на судовий запит Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06 січня 2011 року № 11/02/116 станом на дату укладення позивачем угод щодо придбання та продажу акцій акції ВАТ «Точмаш»(ідентифікаційний код 32688307), ВАТ МБПФ «Мактекс»(ідентифікаційний код 05482883), ВАТ «Машинобудівний завод»(ідентифікаційний код 31951308), ВАТ «Металспецпром» (ідентифікаційний код 31951025) знаходились у вільному обігу.

Відповідачем не було надано доказів набрання рішеннями судів, якими визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації емітента, визнано банкрутом емітента, скасовано установчі документи та свідоцтво про державну реєстрацію емітента з момент їх видачі, припинено юридичну особу емітента, законної сили.

Відповідач також не посилався на норму законодавства, яка б передбачала, що обмеження обігу акцій, тобто зупинення вчинення правочинів, повязаних з переходом прав власності на цінні папери і прав за цінними паперами, відбувається автоматично внаслідок прийняття судом рішення про визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації емітента, визнання банкрутом емітента, скасування установчих документів та свідоцтва про державну реєстрацію емітента з момент їх видачі, припинення юридичної особи емітента, а тому акції акціонерних товариств, щодо яких прийняті такі судові рішення, не можуть бути обєктом цивільних прав та не відповідають терміну «цінні папери».

З огляду на викладене, висновки податкового органу про недійсність та нікчемність угод про придбання та продаж позивачем акцій, а також про те, що сума коштів або вартість майна отримана (нарахована) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження таких цінних паперів і віднесена до складу доходів у окремому обліку фінансових результатів операцій з цінними паперами підлягає виключенню зі складу доходів окремого обліку та відповідно до підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»повинна включатись до складу валового доходу, як доходи з інших джерел, визнаються судом нормативно непідтвердженими та недоведеними і звязку з цим безпідставними.

З урахуванням вищевикладеного, донарахування позивачу спірними податковими повідомленнями рішеннями суми податку на прибуток в розмірі 139 613, 00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі підпункту 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в розмірі 69 806, 50 грн. (139 613, 00 грн. х 50 %) є неправомірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, яка розкриває принцип законності, передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 18 січня 2010 року № /0, від 22 березня 2010 року № /1, від 02 червня 2010 року № /1, від 08 червня 2010 року № /2, від 11 серпня 2010 року № /3 в частині визначення податкового зобовязання за порушення підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в розмірі 139 613, 00 грн. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 69 806, 50 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва податкових повідомлень рішень від 18 січня 2010 року № /0, від 22 березня 2010 року № /1, від 02 червня 2010 року № /1, від 08 червня 2010 року № /2, від 11 серпня 2010 року № /3 в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток за порушення підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в розмірі 139 613, 00 грн. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 69 806, 50 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_3
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 24 січня 2011 року.