Справа № 803/717/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/5751/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Кацевича В.К., Пасенка С.А.

відповідача - Пивовара В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015

у справі № 803/717/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій щодо прийняття та формування податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» звернулось до суду, з урахуванням збільшення позовних вимог, з позовом про визнання протиправними дій Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (правонаступник - Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області) щодо прийняття та формування податкової вимоги № 1217-25 від 03.04.2014; визнання протиправною та скасування податкової вимоги Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області № 1217-25 від 03.04.2014.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2014 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 скасовано рішення суду першої інстанції; прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог; визнано протиправною та скасовано спірну податкову вимогу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу, з урахуванням доповнень до заперечень на касаційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Луцькою ОДПІ прийнято рішення № від 17.05.2010 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 802 895,10 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2010 у справі № 2а-2280/10/0370 позов ТОВ «Торговий дім «Аванта» задоволено; визнано протиправним і скасовано рішення Луцької ОДПІ № 004122303 від 17.05.2010 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 802 895,10 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 апеляційну скаргу Луцької ОДПІ задоволено, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2010 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Торговий дім «Аванта» відмовлено.

У подальшому відповідачем скеровано на адресу позивача податкову вимогу № 1217-25 від 03.04.2014 про сплату податкового боргу в розмірі 802 891,29 грн. штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанова апеляційного адміністративного суду набрала законної сили, тому грошові зобов'язання позивача по сплаті штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки є узгодженими; на вказані правовідносини поширювали свою дію норми, діючого на час виникнення спірних правовідносин, Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»; розглядувані штрафні санкції є податковим зобов'язанням у розумінні вищевказаного Закону, а тому для стягнення останніх застосовується 1095-денний строк позовної давності; із набранням чинності нормами Податкового кодексу України податковий орган правомірно проводить стягнення податкового боргу позивача на підставі норм цього Кодексу

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що несплачена позивачем визначена податковим органом штрафна санкція за порушення норм з регулювання обігу готівки не є грошовим (податковим) зобов'язанням, а відтак не може відноситися до податкового боргу; Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не регулює питання застосування та стягнення фінансових санкцій за порушення норм щодо обігу готівки та застосування РРО; суми штрафних (фінансових) санкцій, які застосовані до введення в дію ПК України за порушення норм щодо обігу готівки та застосування РРО, не можуть бути стягнуті шляхом скерування податкових вимог у відповідності до Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затв. наказом Міністерства доходів і зборів України № 576 від 10.10.2013; природа розглядуваних штрафних (фінансових) санкцій, порядок і строки їх стягнення визначаються за такими правилами, які були чинними на момент нарахування і застосування цих санкцій.

Проте, суд касаційної інстанції з таким висновком апеляційного адміністративного суду погодитись не може, з огляду на наступне.

На момент винесення рішення про накладення штрафних (фінансових) санкцій від 17.05.2010 № діяли Інструкція про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, яка затверджена наказом Державної податкової адміністрації України № 110 від 17.03.2001 та Закони України «Про державну податкову службу в Україні», «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до п. 10 підр. 10 розд. XX Податкового кодексу України (Перехідні положення), який набрав чинності 01.01.2011, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Тобто, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг готівки та застосування РРО.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання

Таким чином, з урахуванням наведених норм права, можна дійти висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України, грошові зобов'язання, в тому числі і штрафні санкції (нараховані за порушення норм щодо обігу готівки та застосування РРО), що не були сплачені платником податків набувають статусу податкового боргу.

У відповідності до положень п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, на момент прийняття спірної податкової вимоги, податковий орган правомірно керувався положеннями Податкового кодексу України, з дотриманням строку, визначеного ст. 102 ПК України.

Наведене дозволяє погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки дії податкового органу щодо прийняття спірної податкової вимоги є правомірними та такими, що узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи викладене, касаційна скарга Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області підлягає задоволенню, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 - скасуванню, а постанова Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2014 - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 скасувати та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2014.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний