Справа № 822/6300/15
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6300/15

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

19 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

секретар судового засідання: Стаднік Л.В.,

за участю:

представника апелянта: Степка Д.В.,

представника позивача: адвоката Залуцького В.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправними дій та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулась до Хмельницького окружного адністративного суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким закрити провадження по даній справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 року було відкрито провадження за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на вищевказане судове рішення та призначено до апеляційного розгляду на 21 квітня 2016 року.

21 квітня 2016 року суд апеляційної інстанції керуючись положеннями ст.ст. 160, 165 КАС України визнав явку сторін по справі обов'язковою, в зв'язку з чим була оголошена перерва до 19 травня 2016 року.

В судовому засіданні 19 травня 2016 року представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги ТОВ "Кей-Колект" та просив суд не задовольняти її.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін по справі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 21 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.13-14, т.1), на забезпечення виконання якого також між цими особами укладено іпотечний договір №85707 від 21 травня 2008 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу нагорною Т.В., за умовами якого в іпотеку банку передано належне позивачеві нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 Хмельницької області зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном (предмет іпотеки) (а. с.87-88, т.1).

Встановлено, що право вимоги за вказаним договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 5207-5208, 12.12.2011 року на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5208, 12.12.2011 року (а. с. 136-137, т.1).

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва Суперфіном Б.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23357279 від 03.08.2015 року право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 було перереєстровано на нового власника - ТОВ «Кей-Колект» (а.с.21, т.1).

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, а тому звернулась до суду за захистом порушених прав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна від 03.08.2015 року №23357279 є неправомірним, прийнятим з порушенням чинного законодавства, отже підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (далі по тексту - Закон України №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

В силу вимог абз.2 п.9 ч.2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Отже, чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (далі по тексту - Закон України №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ "КЕЙ- КОЛЕКТ" на об'єкт нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 та прийняття оспорюваного рішення від 03.08.2015 року № 23357279 був саме договір іпотеки № 85707 від 21.05.2008 року (13-14, т.1). Так згідно п.4.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель (ТОВ "Кей-Колект") має право звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 Хмельницької області у випадку не виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором.

Разом з цим жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, або наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Також, як встановлено з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, на підставі заяви від 03.08.2015 року, згідно до якої ТОВ "Кей-Колект" просило зареєструвати право власності на предмет іпотеки згідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та виключити іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачем було вчинено нотаріальну дію, а саме було посвідчено вказану заяву.

Отже, відповідач, приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.08.2015 року № 23357279 фактично лише посвідчив справжність підпису уповноваженої особи ТОВ "Кей- Колект", однак ніяким чином не вчинив нотаріальної дії з нерухомим майном.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки загальна площа предмету іпотеки (житлового будинку) становить 363,4 кв.м., тобто більше 250 кв.м. ніж передбачено нормою вищенаведеного Закону.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято правильне рішення про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23357279 від 03.08.2015, прийняте відповідачем відносно житлового будинку АДРЕСА_1 не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а отже, підлягає скасуванню, як протиправне.

Щодо вимоги апелянта про закриття провадження по даній адміністративній справі, з тих підстав, що рішення прийняте нотаріусом, як державним реєстратором є рішенням індивідуальної дії ненормативного характеру та вичерпало свою дію після його реалізації та наступним етапом позивача мало би бути оспорювання права власності ТОВ "Кей - Колект" на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку цивільного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративний судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 157 КАС України Стаття 157 визначено, що закриття провадження у справі можливо у наступних випадках:

1) якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

В призмі вищенаведеного колегія суддів не вбачає наявність підстав для закриття провадження по даній справі.

Отже, на підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 травня 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.