Справа № 813/945/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року № 813/945/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Комунального підприємства (надалі КП) «Бориславтеплоенерго» до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції (надалі Дрогобицька ОДПІ) Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

КП «Бориславтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.11.2015 року за №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що частина чистого прибутку (доходу) комунального підприємства не є податком, а тому відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої п.126.1 ст.126 ПК України. Також, зазначає позивач, рішенням Бориславської міської ради Львівської області від 26.05.2015 року за №1833 Бориславська міська рада звільнила КП «Бориславтеплоенерго» від сплати нормативу відрахування чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності в 2014 році, а саме - 10% від чистого прибутку, що зараховуються до загального фонду міського бюджету.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з тих самих міркувань, просить позов задоволити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву вважає, що порушення, викладені в акті перевірки від 22.10.2015 року за №740/13-08-15/13809128, відповідають чинному законодавству, а тому податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 року за № є правомірним та відповідає нормам чинного законодавства.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами перевірки своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобовязання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету комунальним унітарним підприємством КП «Бориславтеплоенерго», контролюючим органом складено акт за №740/13-08-15/13809128 від 22.10.2015 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 року за №, яким, за затримку на 134 календарних днів сплати суми грошового зобовязання в розмірі 343913 грн. 00 коп., застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 68782 грн. 60 коп.

За результатами процедури адміністративного оскарження вищенаведене податкове повідомлення-рішення було залишено без змін.

Як вбачається з акта перевірки, податкове зобовязання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету комунальним унітарним підприємством виник 19.02.2015 року, а погашений у спосіб подання уточнюючого розрахунку від 03.07.2015 року за №. Дані обставини підтверджуються актом перевірки та згаданим податковими уточнюючим розрахунком.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Подання уточнюючої декларації трактується контролюючим органом як факт сплати грошового зобовязання з врахуванням наступного.

Так, у відповідності до положень підп.14.1.152 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

При цьому, уточнюючий розрахунок хоч формально і підпадає під визначення погашення податкового боргу, однак, не може вважатись тим способом в який погашається податковий борг з врахуванням положень ст.87 та ст.95 ПК України.

З іншої сторони, порядок виправлення помилок, в тому числі і грошових зобовязань, у документах фінансової звітності врегульовано ст.50 ПК України. При цьому, виправлення помилки в сторону зменшення суми грошового зобовязання, може трактуватись лише як відсутність такого зобовязання, і жодним чином не як його сплата.

Зрозумілою в такому разі є позиція законодавця, щодо застосування штрафу при поданні уточнень лише за умови виявлення факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів.

Також слід звернути увагу і на те, що підп.14.1.152 п.14.1 ст.14 ПК України під погашенням податкового боргу вважає зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом; способи погашення податкового боргу передбачені ст.ст. 87, 95 цього ж Кодексу не передбачають погашення податкового боргу шляхом подання уточнюючого розрахунку; ст.50 ПК України передбачає застосування фінансових санкцій у разі виправлення помилки, яка стосується збільшення грошових зобовязань, і не передбачає відповідальності при виправленні помилки, яка стосується зменшення грошових зобовязань.

При цьому, навіть якщо припустити, що уточнюючий розрахунок є тим документом, який зменшує абсолютного значення суми такого боргу, поряд зі ст.ст. 50, 87, 95 ПК України, таке може вказувати лише на нечіткість та неякісність законодавства, що регулює спірні правовідносини.

На дані ознаки закону звертає увагу також і Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Щокін проти України». Суд зазначає, що говорячи про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачекс r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії»).

Викладені обставини дозволяють суду застосувати положення п.56.21 ст.56 ПК України та прийняти рішення на користь платника податків.

Також, судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач являється комунальним унітарним підприємством.

Відповідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Як передбачено підп.29 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року за №280/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Пунктом 9 ч.1 ст.69 БК України визначено, що до доходів загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів належать частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, у порядку, визначеному відповідними місцевими радами.

В матеріалах справи наявне рішення Бориславської міської ради Львівської області від 26.05.2015 року за №1833, яким КП «Бориславтеплоенерго» звільнено від сплати частини податку чистого прибутку за 2014 рік, а саме 10% від чистого прибутку, що зараховується до загального фонду міського бюджету. Дане рішення було надіслане відповідачу листом від 03.07.2015 року за №431.

Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету комунальним унітарним підприємством, та подання ним уточнюючого розрахунку в частині зменшення грошового зобовязання з вказаного платежу, суд вважає, що в останнього був відсутній обовязок сплачувати самостійно нараховану суму зобовязання і як наслідок в нього не утворювалась заборгованість.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання позивача на те, що частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань не є грошовим зобовязанням платника податку з урахуванням наступного.

У відповідності до положень п.126.1 ст.126 ПК України, в редакції чинній на час застосування штрафу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно положень підп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошовим зобов'язанням платника податків вважається сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Як вже зазначалось, частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, згідно п.9 ч.1 ст.69 БК України, відноситься до доходів загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» від 16 лютого 2011 року №106, у редакції чинній на час застосування штрафу, на Державну фіскальну службу покладено функції контролю за справлянням надходжень до бюджету, в тому числі і щодо частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань.

Відтак, частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, з урахуванням наведених норм, є грошовим зобовязанням, а тому на правовідносини щодо вчасності його сплати поширюються положення ст.126 ПК України.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судовий збір належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Дрогобицькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 року за №.

3. Стягнути на користь Комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» (), що знаходиться за адресою Львівська область, м.Борислав, вул.Коваліва, 52а, за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 травня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк