Справа № 813/957/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року № 813/957/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

за участю : секретаря судового засідання Іванес Х.О.

за участю : представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Дельта Банк» з наступними позовними вимогами:

1) Визнати бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною;

2) Зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 включити ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ;

3) Зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-13105-250215 у доларах США від 25.02.2015р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, на вкладний рахунок № 2045, який відкритий в ПАТ «Дельта Банк» та належить позивачеві, було перераховано грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 25.02.2015р.

26.10.2015 р. позивач направив відповідачу 2 лист, в якому просив визнати депозитний договір № 007-13105-250215 від 25 лютого 2015 року дійсним, а також внести її у список на виплату коштів, гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. На вище згаданий лист на адресу позивача надійшов від ПАТ «Дельта Банк» лист-повідомлення, з якому зазначено, що Виконавча дирекція ФГВФО № 181 від 02.10.2015 року прийняла рішення «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ФГВФО в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. Крім того, у згаданому листі повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) № 007-13105-250215 від 25 лютого 2015 року, при цьому не обґрунтувавши причин такого визнання.

Таким чином, позивач вважає, що станом на сьогодні відповідач 2, не включаючи його до Реєстру вкладників на отримання коштів за вкладами, фактично створює ситуацію незаконної та протиправної бездіяльності. Даною бездіяльністю відповідача 2 порушено законне право позивача на отримання гарантованої суми за вкладом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити з підстав наведених у адміністративному позові.

Відповідач 1 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що загальний реєстр вкладників складається виключно на підставі переліку вкладників, який надається Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Положеннями ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Уповноважена особа Фонду формує Перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. У переданому Уповноваженою особою переліку вкладників інформація про позивача була відсутня, у зв'язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні Загального реєстру. Законодавство не покладає обов'язку на Фонд гарантування вкладів враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників. Таким чином, відповідач 1 вважає позовні вимоги передчасними, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав заперечення проти адміністративного позову , в яких зазначено, що операції із перерахування грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_4 на вкладний (депозитний) рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Дельта Банк» були здійсненні в період дії Постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014р. «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних. Згідно з цією Постановою було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, ОСОБА_5 було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Крім того, в запереченні стверджено, що позивачем не доведено факту внесення 7000 доларів США 00 центів як банківського вкладу в момент підписання ним договору банківського вкладу з ПАТ «Дельта Банк». Також заперечення ґрунтується й на тому, що відповідно до п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається, а це порушує умови договору банківського вкладу від 25.02.2015р. та Правил, які є публічними. Таким чином, на думку ОСОБА_6, кредитор ОСОБА_5 ОСОБА_4 зменшив свою дебіторську заборгованість перед АТ «Дельта Банк», і в силу ст. 1212 ЦК України нібито набув право вимоги до Позивача щодо грошових коштів в сумі здійсненого ним переказу, яке кореспондується з обовязком Позивача повернути ОСОБА_4 безпідставно набуте майно. А тому, неналежний договір від 25.02.2015р. є нікчемним на підставі п. 7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, в даному випадку має місце надання ОСОБА_5 кредиторам фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. Тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач 1, Відповідач 2, їхні представники у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-13105-250215 у доларах США, предметом якого є розміщення позивачем у банку строкового вкладу в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів на термін до 11 березня 2015 року з виплатою третьою особою на користь нього відсотків на суму вкладу з розрахунку 5,5 % річних.

Відповідно до п.1.10 договору, вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку розміщення вкладу, або в інший термін дострокового припинення дії цього Договору у випадках, передбачених цим Договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 1964, відкритий на імя вкладника в установі банку.

Крім того, 25.02.2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 007-13105-250215 від 25 лютого 2015 року, згідно з якою зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору.

25 лютого 2015 р. на виконання умов договору на рахунок позивача № 2045 з рахунку фізичної особи резидента ОСОБА_4 було перераховано грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_3.

Крім цього, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.

26.10.2015 р. позивач направив відповідачу 2 лист, в якому просив визнати депозитний договір № 007-13105-250215 від 25 лютого 2015 року дійсним, а також внести його у список на виплату коштів, гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

На вище згаданий лист на адресу позивача надійшло від ПАТ «Дельта Банк» лист-повідомлення вих. № 05-3159567 від 02.12.2015 року. У повідомленні було зазначено, що Виконавча дирекція ФГВФО № 181 від 02.10.2015 року прийняла рішення «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ФГВФО в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. Крім того, у згаданому листі повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) № 007-13105-250215 від 25 лютого 2015 року.

ПАТ «Дельта Банк» не повернув ОСОБА_2 суму вкладу, що підтверджується випискою по рахунку від 13.05.2016р., з якої вбачається, що з 25.02.2015р. до 08.05.2015р. по згаданому поточному рахунку позивача відсутні будь-які грошові кошти.

У звязку з цим та з тим, що на свої звернення позивач відповіді від відповідача 2 не отримував, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон України № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону України № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 11 цього Закону управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду.

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені у статті 12 Закону України № 4452-VI. Зокрема, відповідно до пунктів 2 та 4 частини третьої названої статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до статті 44 Закону №4452, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина перша статті 27 Закону №4452).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (частина друга статті 27 Закону №4452).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина третя статті 27 Закону №4452).

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства (частина четверта статті 27 Закону №4452).

Згідно з частиною п'ятою статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина шоста статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Аналогічні за змістом норми містить Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до зазначеного Положення, перелік вкладників, кошти яких підлягають відшкодуванню Фондом, на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається Фонду на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача Уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

ОСОБА_2 не включений відповідачем 2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, в ПАТ "Банк "Київська Русь" за рахунок Фонду.

Судом критично оцінюються доводи ОСОБА_6 щодо нікчемності правочину щодо зарахування коштів на рахунок позивача з огляду на наступне.

Як вбачається зі заперечення, останнє підписано та подано ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності виданої Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» ОСОБА_3 Також згаданим представником додано до заперечення ряд документів, серед яких протокол комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями від 15.09.2015, витяг з наказу від 16.09.2015, реєстр операцій та інші.

Проте відповідно до ч. 1, 3 ст. 58 КАС України, повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації (за наявності). Таким чином, згадані норми Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що право видавати довіреності від імені органу державної влади мають ті особи, які наділені відповідними повноваженнями.

Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. Усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Однак, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено можливості передоручення свої повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам.

Отже, згадане заперечення проти адміністративного позову у даній справі подано та підписано особою, яка не має права цього робити, оскільки довіреність, яка міститься в матеріалах справи видана на імя ОСОБА_6 не є належним та допустимим доказом наявності у нього повноважень на подання будь-яких процесуальних чи інших документів та доказів від імені відповідача 2.

Суд не приймає до уваги документи, що додані ОСОБА_6, які не можуть бути допустимими доказами в даній справі, оскільки вони подані не уповноваженою на це законом особою (ч.3 ст. 70 КАС України). Також слід звернути увагу на те, що витяг з Протоколу засідання Комісії від 15 вересня 2015 року, витяг з реєстру договорів як додаток № 1 до цього Протоколу та Витяг з Наказу Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 813 від 16.09.2015р. підписано не з боку Уповноваженої особи ФГВФО ОСОБА_3 (відповідачем 2), а представником АТ «Дельта Банк» ОСОБА_7 В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про даного представника та інформація чи має право даний представник діяти від імені ПАТ «Дельта Банк».

Посилання ОСОБА_6 на те, що операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунку ОСОБА_4 на вкладний (депозитний) рахунок позивача, відкритий в ОСОБА_5 були здійсненні в період дії Постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014р. «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних не заслуговують на увагу. Згідно з цією Постановою було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» (Третя особа по даній справі) до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, ОСОБА_5 було заборонено проведення будь-яких операцій, а не укладення договорів (правочинів) за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

Окрім цього суд бере до уваги, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розрахункові банківські операції - рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи. Стаття 51 цього Закону передбачає, що безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Згідно з п. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. За положеннями ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження (п.8.1 ст.8). Відповідно до п.8.3 ст.8 за порушення строків, встановлених пунктом 8.1 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом. Аналіз положень вказаних нормативних актів дає підстави дійти висновку, що розрахункова банківська операція щодо перерахування коштів з рахунку одного клієнта на рахунок іншого не є правочином, який вчинений банком, а проведення такої є обов'язком банківської установи, згідно з вимогами законодавства та договору про обслуговування рахунків. Більше того, у разі несвоєчасного виконання розрахункового документа банк несе відповідальність перед клієнтами. Чинне законодавство України містить підстави визнання правочину нікчемним або недійсним, а не визнання банківської операції нікчемною або недійсною.

Посилання ОСОБА_6 на те, що зарахування вкладу здійснюється лише з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в ОСОБА_5, або готівкою через касу ОСОБА_5 та на п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається спростовуються наявними у справі доказами. Так, стороною позивача долучено до матеріалів справи додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-13105-250215 у доларах США від 25.02.2015 року, відповідно до якої його Сторони (позивач та ПАТ «Дельта Банк») домовились викласти пункт 1.8. статті 1 цього договору в такій редакції: «Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в ОСОБА_5, або шляхом перерахування з відкритого в ОСОБА_5 поточного рахунку іншої фізичної особи резидента, або готівкою через касу ОСОБА_5 в день укладання Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються». Отже, п. 5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» не береться судом до уваги при ухваленні цієї постанови.

Твердження ОСОБА_6 щодо того, що кредитор ОСОБА_5 ОСОБА_4 зменшив свою дебіторську заборгованість перед АТ «Дельта Банк», і в силу ст. 1212 ЦК України набув право вимоги до Позивача щодо грошових коштів в сумі здійсненого ним переказу, яке кореспондується з обовязком Позивача повернути ОСОБА_4 безпідставно набуте майно також відхиляються судом. Адже відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В даному випадку правовою підставою набуття права власності на грошові кошти в сумі 7000 доларів США з боку позивача є договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 007-13105-250215 у доларах США від 25.02.2015 року. Саме з моменту укладення цього договору ОСОБА_4 втратив право власності на згадану суму грошових коштів.

В матеріалах справи також відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували той факт, що договір від 25.02.2015р. є нікчемним на підставі п. 7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто мало місце надання банком кредиторам фізичним особам переваги перед іншими кредиторами.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що законодавчих підстав для не включення позивача до переліку вкладників Уповноваженою особою не наведено, а тому така бездіяльність Уповноваженої особи суперечить приписам Закону України № 4452-VI та є протиправною.

Окрім цього, враховуючи визнання судом протиправною бездіяльність відповідача 2, суд вправі зобов'язати його вчинити певні дії у спосіб, визначений чинним законодавством України, якими може бути захищено та відновлено порушене право позивача.

А тому вимога зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 включити ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників суд зазначає, що таке втручання в дискреційні повноваження Фонду, як суб'єкта владних повноважень, є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права. При цьому судом враховано, що у межах спірних правовідносин відповідачами не доведено існування підстав для не відшкодування позивачу коштів за вкладом, що передбачені у частині четвертій статті 26 Закону України № 4452-VI. Тому така позовна вимога є обґрунтованою, та такою що слід задовольнити.

Аналогічної правової позиції щодо необхідності включення особи до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема в ухвалах від 21 листопада 2013 року №К/800/33412/13, від 21 листопада 2013 року К/800/33416/13, від 22 травня 2014 року №№К/800/16622/14, К/800/15485/14, від 09 червня 2015 року №К/800/16057/15.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення представників сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1653,63 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною.

Зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 включити ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 андрійовича до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 551 (пятсот пятдесят одна ) грн. 21 коп відповідно до квитанції №14334680-1 від 22.03.2016 року та 1102 (тисячу сто дві) грн. 42 коп відповідно до квитанції №14359975-1 від 24.03.2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2016 року.

Суддя Гулкевич І.З.