Справа № 359/2220/16-а
Суддя: Саган В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/2220/16-а
№ 2-а/359/70/2016
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Саган В.М.,

при секретарі -Тоцькій К.О.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку письмового провадження в м.Борисполі справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області про визнання неправомірними дій та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

10.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради щодо визнання неправомірною відмову щодо призначення компенсації за проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад залізничним транспортом, як особі потерпілій на ЧАЕС, 1 категорії та зобов»язання призначити їй компенсацію за проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад залізничним транспортом, як особі потерпілій ЧАЕС категорія 1 в розмірі 448 грн. 27 коп., відповідно до понесених нею витрат згідно поданих розрахункових документів, вказуючи на те, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС і внаслідок цього відноситься до 1-ї категорії. 20.11.2015 р. та 09.12.2015 р. звернулася до відповідача з заявою про призначення компенсації за проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад залізним транспортом, однак відповідач двічі: 24.11.2015 р. та 17.12.2016 року відмовив в призначенні такої компенсації. А тому просила позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з»явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, на позові наполягає.

Представник Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області - суб'єкта владних повноважень, в судове засідання також не з»явився, надав суду заяву, в якій також просив розглядати справу без його участі, та надав письмові заперечення на позов, з яких вбачається що позов не визнають та заперечують щодо його задоволення.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і відноситься до першої категорії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується відповідним посвідченням. ( а. с. 5).

Встановлено, що позивач здійснила проїзд залізничним транспортом в напрямку: 23.10.2015 р. з Київ-Пасажирський до Львів, а 04.11.2015 р. з Трускавець до Київ-Пасажирський, та понесла витрати на проїзд в розмірі 448 грн.27 коп., що підтверджується відповідними електронними проїзними документами( посадочними документами)( а.с. 7,8).

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно п. 19 ч.1 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (п.1 ст. 14) надається така гарантована державою компенсація та пільга - безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Позивач скориставшись своїм правом на гарантовану державою компенсацію, 19.11.2015 р. та 09.12.2015 р. звернулася з відповідними заявами ( а.с.6,11) до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради щодо призначення їй компенсації за проїзд.

Однак, Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області листами: за № 12-87-81 від 24.11.2015 р. та за № 12-9354 від 17.12.2015 р., відмовило ОСОБА_1 у відшкодуванні вартості проїзду, посилаючись на те, що витрати можуть бути включені лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків, у тому числі електронних квитків за заявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту. ( а.с.9,10, 12).

Пунктом 13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936, визначено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред'явлених управлінню соціального захисту населення.

Відповідно п. п. 140.1.7. Податкового кодексу України «витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат. Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщенням та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо...»

Як зазначено в Листі Департаменту пасажирських перевезень далекого сполучення ПАТ « Українська залізниця» за № ЦЛ -16-0-0044 від 02.02.2016 р., згідно пункту 1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, проїзний документ - документ установленого зразка, що посвідчує право пасажира на проїзд залізничним транспортом та є договором на перевезення, оформляється на відповідному бланку проїзного документа, а також може бути сформований в електронному вигляді. Посадочний документ - візуальна форма електронного проїзного документа, що роздруковується на паперовому носії або зберігається як сукупність електронних даних (на смартфоні, планшеті тощо). Відповідно до Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті, затвердженого спільним наказом Мінінфраструктури та Міндоходів від 30.05.2013№331/137, зареєстрованим в Мін'юсті 20.06.2013 за №1038/23570, посадочний документ є розрахунковим документом. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.( а.с.13).

Крім того, з тексту електронного проїзного документу( посадочний документ)( а.с. 7,8), вбачається, що він є підставою для проїзду без звернення у касу, являється розрахунковим документом та обмінювати його в касі на бланк суворої звітності не потрібно.

Таким чином, роздрукований електронний проїзний квиток на залізничний транспорт

вважається розрахунковим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачу у призначенні компенсації за проїзд .

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 19,22 Конституції України, ст. ст. 17, 159, 160, 161, 162 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради щодо призначення ОСОБА_1 компенсації за проїзд один раз на рік до будь- якого пункту України і назад залізничним транспортом, як особі потерпілій ЧАЕС 1 категорії.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради призначити ОСОБА_1 компенсацію за проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад залізничним транспортом, як особі потерпілій ЧАЕС 1 категорія, в розмірі 448грн.27коп. відповідно до понесених ОСОБА_1 витрат, згідно поданих розрахункових документів.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування ч.3 ст.160 КАС, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.М. Саган