Справа № 2а-1364/12/2670
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2012-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2012 року 10:27 № 2а-1364/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А., за участю секретаря судового засідання Бурди А.Ю., вирішив у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
проскасування наказів від 13.01.2012 р. №10, від 13.01.2012 р. №14 о/с, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання зарахувати включити вимушений прогул до спеціального стажу

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про: скасування наказу ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №10 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1; скасування наказу ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №14 про звільнення ОСОБА_1; зобовязання ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого уповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; зобовязання ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві включити час вимушеного прогулу з 13.01.2012 р. до дати поновлення на посаді до спеціального стажу служби в органах внутрішніх справ; зобовязання ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2012 р. по дату поновлення на посаді.

Позов мотивований тим, зокрема, що ОСОБА_1 незаконно звільнено з органів внутрішніх справ. На думку позивача, відповідачем не дотримано під час його звільнення вимог статті 14 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" щодо повідомлення про службове розслідування та відібрання пояснень. Позивач також пояснив, що він не вийшов на службу в період з 11.01.2012 р. до 13.01.2012 р. з поважних причини, повязаних з необхідністю нагляду за малолітнім сином, який потребує індивідуального догляду, про що було повідомлено керівництво, однак не було враховано комісією при проведенні службового розслідування та прийнятті відповідачем оскаржуваних наказів.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві проти позову заперечила, зазначивши, що ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у звязку з невиходом без поважних причин на службу в період з 11.01.2012 р. до 13.01.2012 р. та у зв'язку з неоформленням позивачем допуску до державної таємниці. Як зазначено в письмових запереченнях, застосоване до позивача дисциплінарне стягнення є обґрунтованим та правомірним, оскільки до осіб рядового та начальницького складу вимоги щодо дотримання ними службової дисципліни більш суворіші, аніж до інших працівників, на яких дія "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" не поширюється. Представник також пояснила, що невихід на службу без поважних причин є дисциплінарним проступком достатнім для звільнення особи з органів внутрішніх справ.

Представник Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві також проти позову заперечила, підтримавши позицію представника ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідка, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Наказом ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №10 старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління майора міліції ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу без поважних причин з 11.01.2012 р. "по теперішній час", порушенні вимог пункту 7.8 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2011 р. №899 дск щодо неоформлення належним чином допуску до державної таємниці, порушенні вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.05.2001 р. №010 в частині неінформування керівництва підрозділу про місце свого перебування, що призвело до порушення вимог Присяги та "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України".

Наказом ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №14 о/с майора міліції старшого оперуповноваженого відділу Соломянського районного управління ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 13.01.2012 р. на підставі підпункту "є" (за порушення дисципліни) пункту 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

З матеріалів справи та пояснень представника ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_1 слугував висновок службового розслідування за фактом порушення ним службової дисципліни, затверджений т.в.о начальника ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3 13.01.2012 р.

Свідок ОСОБА_4 показав, що ним як начальником ОСОБА_1 протягом серпня-грудня 2011 року здійснювались заходи щодо встановлення поважності причин відсутності на службі позивача. Свідок пояснив, що здебільшого ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, про причини невиходу на службу повідомляв після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, тому саме з метою зясування причин відсутності на службі позивача у грудні 2011 року було призначено службове розслідування. Щодо подій 11.01.2012 р., то свідок зазначив, що в той день ОСОБА_1 не бачив, про причини відсутності його на службі повідомлений не був.

Як убачається з послужного списку ОСОБА_1, за період проходження служби він заохочувався преміями у розмірі 50 та 100 гривень, трьома подяками, відзнакою ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві "15 років ДСБЕЗ" за сумлінне виконання службових обовязків та відзнакою Міністерства внутрішніх справ України "За відзнаку в службі ІІ ступеня". Станом на час розгляду справи судом, дисциплінарні стягнення, накладені на позивача, зняті.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Правовідносини, повязані з прийняттям, проходженням та звільненням зі служби в органах внутрішніх справ, регулюються, зокрема, Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (зі змінами та доповненнями), "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі Положення), "Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України", затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (частина перша). При звільненні зі служби в міліції за ініціативою адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник міліції має право оскаржити звільнення в суд (частина восьма). Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України (частина шоста).

Службовою дисципліною відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статті 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як уже зазначалось, наказом ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №10 позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу без поважних причин з 11.01.2012 р., неоформленні належним чином допуску до державної таємниці, порушенні вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.05.2001 р. №010 в частині неінформування керівництва підрозділу про місце свого перебування.

Як пояснила представник ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, у звязку з невиходом на службу 07.12.2011 р. ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві надійшов рапорт від 28.12.2011 р. начальника Соломянського районного управління ОСОБА_5 про необхідність призначення відносно ОСОБА_1 службового розслідування. На підставі резолюції т.в.о начальника ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3 від 28.12.2011 р., комісією проведено службове розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, зокрема, що старший оперуповноважений відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління майор міліції ОСОБА_1 з 11.01.2012 р. не виходив на службу, про причини відсутності нікому з керівництва відділу та районного управління не повідомив. Крім того, проігнорував вказівку керівництва щодо прибуття на кадрову комісію, на яку був запрошений, у порушення пункту 7.8 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2011 р. №899-дск не оформив належним чином допуск до державної таємниці, порушив вимоги наказу Міністерства внутрішніх справ України від 2001 року №010-дск, згідно якого працівники міліції зобовязані в триденний термін надавати інформацію щодо переміни місця проживання та інших відомостей, що їх стосується, керівництво підрозділу про місце свого перебування не інформував, що призвело до порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України та статті 7 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ".

У висновку також зазначено, зокрема, що за період служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 зарекомендував себе негативно. До виконання службових обов'язків ставився безвідповідально, ініціативи в роботі не проявляв. Допускав порушення службової та виконавської дисципліни, за що девять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Позивач пояснив, що 11.01.2012 р. він зявлявся до Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з метою повідомлення про необхідність догляду за дитиною, здати рапорт на відпустку по догляду за дитиною та листки непрацездатності. Як повідомив позивач, в нього відмовились брати будь-які документи, посилаючись на вказівку керівництва, тому він змушений був надіслати листки непрацездатності на поштову адресу Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Також ОСОБА_1 зазначив, що того ж дня, 11.01.2012 р., для вирішення питання про відпустку він прибув до канцелярії ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, де посадові особи Управління відмовились брати рапорт, не взяли рапорт і в приймальній начальника управління, тому йому довелось надіслати рапорт на відпустку та рішення протокол ЛКК від 11.01.2012 р. №122 поштою. Представник ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві не заперечила обставину перебування позивача 11.01.2013 р. в приміщенні ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, зазначивши, що черговий попередив позивача про необхідність звернутися до інспектора з особового складу, проте ОСОБА_1 проігнорував це попередження.

Як убачається з рішення протоколу ЛКК від 11.01.2012 р. №122, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, пройшов ЛКК в дитячій поліклініці ДКЛ №1 ст. Київ 11.01.2012 р., згідно з рішенням комісії ЛКК за станом здоровя дитина потребує домашнього режиму та індивідуального догляду батька в звязку з виходом на роботу матері, строком до 25.03.2012 р. включно.

Судом встановлено, що Соломянське районне управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві отримало листки непрацездатності, надіслані позивачем, 13.03.2012 р., водночас Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві отримало поштове відправлення з рапортом про надання відпустки та копію рішення протоколу ЛКК від 11.01.2012 р. №122 16.01.2012 р. Наведені обставини підтверджуються повідомленнями про вручення поштових відправлень, які надсилались ОСОБА_1 11.01.2012 р. Вказані обставини представниками відповідачів не заперечувались.

Оцінюючи наведені обставини, суд погоджується з твердженням представників відповідачів про відсутність у позивача правових підстав для невиходу на службу з 11.01.2012 р. до 13.01.2012 р.

Одним з видів дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту є звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 8). Водночас статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (частина десята). Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (частина чотирнадцята).

Комісією ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві під час проведення службового розслідування причин неявки позивача на службу з 11.01.2012 р. до 13.01.2012 р. не зясовано. Як уже зазначалось, підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт начальника Солом'янського районного управління від 28.12.2011 р. у звязку, зокрема, з відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці з 07.12.2011 р., однак висновок комісії стосується періоду з 10.01.2012 р. до 13.01.2012 р. Докази, які надала представник Солом'янського районного управління щодо неможливості отримати пояснення позивача стосуються попередніх періодів його невиходу на роботу. Свідок також не міг підтвердити, що він в цей період телефонував ОСОБА_1

Зі змісту наказу від 13.01.2012 р. №10 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Ш", висновку службового розслідування вбачається, що відповідачем не оцінювалось тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

У судовому засіданні позивач визнав, що ним вчинено проступок щодо невиходу на службу, однак вказаний вчинок, за словами ОСОБА_7, був вимушеним і повязаний з обєктивними обставинами, а саме необхідністю догляду за малолітнім сином, який згідно з рішенням протоколом ЛКК від 11.01.2012 р. №122 за станом здоровя потребує домашнього режиму та індивідуального догляду батька.

Щодо твердження про неоформлення позивачем допуску до державної таємниці, то слід зазначити, що відповідачем не взято до уваги відсутність ОСОБА_1 на службі в Соломянському районному управлінні з поважних причин (перебування на лікарняному, знаходження у відрядженні), протягом 2011 року, що також підтверджується висновком службового розслідування.

Не підтверджено відповідачем висновок про неповідомлення позивачем адреси перебування. Відповідачами на підтвердження обставини відсутності позивача за адресою місця перебування надано рапорт від 17.08.2011 р., однак в рапорті відсутня адреса, за якою здійснювалась перевірка. В рапорті від 23.09.2011 р. вказано, що за адресою АДРЕСА_1 (квартира на четвертому поверсі будинку, на право від ліфта) 22.09.2011 р. о 20:15 год. двері квартири працівнику міліції ніхто не відкрив, мешканка квартири 175 повідомила, щ в квартирі проживають люди віком 40 років, яких вона бачила тиждень тому.

В судовому засіданні позивач зазначив, що він мешкає за адресою, яку він повідомив в Солом'янське районне управління, а відсутність його за адресою проживання (АДРЕСА_1) пояснюється перебуванням його на стаціонарному лікуванні.

На думку суду, рапорти не є належними та допустимими доказами для висновку про неповідомлення позивачем про місце свого перебування.

Наведене дає підстави дійти висновку, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, застосовуючи крайній вид стягнення не зясувало обставин щодо поважності причини невиходу на службу позивача, якої шкоди завдано в результаті вчинення такого проступку, відношення особи до скоєного.

Розглядаючи питання, дотримання відповідачем строків проведення службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення суд зазначає, що згідно зі статтею 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику (частина перша). У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці (частина друга). Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення (частина третя).

Частиною другою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Судом встановлено, що згідно з резолюцією від 29.12.2011 р., т.в.о. начальника ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві призначено службове розслідування, висновок за результатами проведення якого затверджено 13.01.2012 р., дисциплінарне стягнення накладено наказом 13.01.2012 р. за проступок, про який стало відомо 11.01.2012 р. Таким чином, відповідачем дотримано вимог статей 14, 16 Дисциплінарного статуту щодо проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункти 1-10).

На думку суду, ОСОБА_2 управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві під час прийняття наказу від 13.01.2012 р. №10, не взято до уваги всіх обставини, які мали значення для його прийняття поважність причин неприбуття на службу, відношення особи до його вчинку, наявність шкоди. Судом також враховано, що позивач у судовому засіданні визнав, що ним вчинено проступок, однак цей вчинок був вимушеним, оскільки йому необхідно було доглядати з малолітньою дитиною, а також ту обставину, що ОСОБА_8 намагався 11.01.2012 р. вирішити питання щодо надання йому відпустки по догляду за дитиною, однак у звязку з відмовою отримати рапорт, він змушений був надсилати його поштою. Крім того, в наказі від 13.01.2012 р. №10 не зазначено положення Дисциплінарного статуту, яке порушено позивачем та в чому саме полягало порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Наведені обставини дають підстави дійти висновку про застосування відповідачем дисциплінарного стягнення, яке не відповідає проступку.

За таких обставин, виходячи з меж позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частинні скасування пункту 1 наказу ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №10 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Ш.", яким позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Відносно пункту 2 наказу від 13.01.2012 р. №10, яким передбачено не нараховувати та не виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2012 р., то, на думку суду, позивач не обґрунтував підстав для скасування цього пункту. Водночас судом встановлено, що ОСОБА_1 за відсутності правових підстав був відсутній на службі саме з 11.01.2012 р. Відтак відсутні підстави для скасування пункту 2 наказу від 13.01.2012 р. №10.

Також відповідає вимогам частини шостої статті 14 Дисциплінарного статуту пункт 3 наказу від 13.01.2012 р. №10, яким передбачено оголошення цього наказу особовому складу.

Оскільки, наказ ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №10 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Ш" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача підлягає скасуванню, відповідно слід скасувати наказ ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №14 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України майора міліції ОСОБА_1 на підставі підпункту "є" (за порушення дисципліни) пункту 64 Положення.

Відповідно до пункту 24 Положення в разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління підлягають задоволенню. Оскільки, позивача звільнено зі служби з 13.01.2012 р., відповідно поновити позивача на службі слід з 14.01.2012 р.

Також підлягає частковому задоволенню позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України, тому саме вказане Управління слід зобовязати здійснити нарахування та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення позивача зі служби (14.01.2012 р.) до часу поновлення позивача на посаді постановою суду (12.03.2012 р.). Стосовно вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту поновлення позивача на посаді, то суд вважає, що в цій частині позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки судом стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу, встановленого судом під час розгляду справи. Судом не вирішувались правовідносини щодо вимушеного прогулу, які можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Отже, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління та зобовязання Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві нарахувати та виплати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.01.2012 . за один місяць підлягає негайному виконанню.

Разом з тим, є безпідставною позовна вимога про зобовязання ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві включити час вимушеного прогулу з 13.01.2012 р. до дати поновлення на посаді до спеціального стажу служби в органах внутрішніх справ, оскільки в цій частині право позивача не порушене, позаяк відповідачем питання про поновлення позивача на службі ще не вирішувалось, тому дана вимога заявлена передчасно.

Щодо строків звернення до суду, то за висновком суду, позивачем дотримано місячного строку, встановленого статтею 99 КАС України, позаяк про порушене право позивач міг дізнатись після видання наказів від 13.01.2012 р., водночас до суду позивач звернувся 31.01.2012 р., тобто в межах місячного строку.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Сторонами не надано суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на користь позивача чи відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати пункт 1 наказу ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №10 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1Ш" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності майора міліції ОСОБА_1.

Скасувати наказ ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 13.01.2012 р. №14 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління, з 13 січня 2012 року.

Зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління, з 14 січня 2012 року.

Зобовязати Соломянське районне управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 січня 2012 року до 12 березня 2012 року.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Соломянського районного управління, з 14 січня 2012 року, а також зобовязання Соломянського районного управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 січня 2012 року в розмірі за один місяць виконати негайно.

У задоволенні решти адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Донець