Справа № 0670/3468/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"18" травня 2016 р. м. Київ К/800/6823/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,
секретар: Музичка Н.В.,

за участю: представника відповідача, -

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5, - представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 борг у розмірі 9148,03 гривень.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець, є платником страхових внесків, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області.

Управлінням Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області 9 листопада 2011 року та 12 грудня 2011 року були прийняті рішення № 255 і № 257 про накладення на відповідача штрафу та нарахування пені на загальну суму 9148,03 гривень, які отримані останнім.

Докази оскарження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 зазначених рішень та докази погашення відповідачем вказаної заборгованості відсутні.

Виходячи із встановлених обставин та враховуючи положення статей 11, 14, 15, 17, 20, пункту 2 частини 9, частин 13 і 14 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області про стягнення з відповідача боргу у розмірі 9148,03 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, пунктом 2 частини 9 статті 106 Закону № 1058-ІV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду України, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VІ) наведена вище норма матеріального права із Закону № 1058-ІV була виключена.

При цьому відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту Закону № 2464-VІ встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин, а також правильно тлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними та допустимими доказами.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи відповідача про те, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області від 9 листопада 2011 року № 255 та від 12 грудня 2011 року № 257, згідно яких встановлено наявність у нього боргу у розмірі 9148,03 гривень, були прийняті позивачем на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону № 1058-ІV, який з 1 січня 2011 року у відповідності до Закону № 2464-VІ був виключений, при цьому згідно вказаних рішень борг виник після 1 січня 2011 року саме за період з 1 жовтня 2011 року по 30 листопада 2011 року, а в позовній заяві зазначено, що борг у розмірі 9148,03 гривень виник за період з 1 грудня 2011 року по 1 травня 2012 року.

Також суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки тому, що матеріали цієї справи містять копію корінця вимоги Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області від 3 квітня 2012 року № 2112/03 (108), згідно якого загальна сума боргу відповідача станом на 1 квітня 2012 року становить 9148,03 гривень, і копію заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до позивача від 23 січня 2012 року щодо узгодження вимоги про сплату боргу від 3 січня 2012 року № 108 на суму 9148,03 гривень, на яку, як вказував відповідач, відповіді він так і не одержав. На думку відповідача, зазначені рішення та вимога Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області є виконавчими документами, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Отже вбачається, що ухвалюючи рішення про задоволення позову суди попередніх інстанцій не встановили належним чином і не врахували всіх обставин цієї справи та норм законодавства, які були чинними на час виникнення спірних відносин, не звернули уваги на доводи відповідача, який заперечував проти задоволення позову. Поза увагою судів залишились вимоги статей 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, - представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від

22 серпня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2013 року - скасувати, а справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Андрушівському районі Житомирської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення боргу - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.