Справа № 825/794/16
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/794/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Падій В.В.,

суддів Д'якова В.І., Скалозуба Ю.О.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2016 ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Онопрієнко Інни Віталіївни у частині відмови у відкритті виконавчого провадження № 50779298 та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Онопрієнко Інни Віталіївни від 08.04.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50779298.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50779298 від 08.04.2016, з підстав закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем рішення суду у повному обсязі не виконано.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 26.08.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчуком Т.В. відкрито виконавче провадження № 44518208 з примусового виконання виконавчого листа № 825/1551/14, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 13.08.2014 (а.с.27).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44518208, на підставі пункту 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.29).

В подальшому позивачем повторно подано виконавчий лист Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 № 825/1551/14 для примусового виконання.

У свою чергу, 08.04.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50779298, оскільки виконавчий документ вже перебував на виконанні у відділі та виконавче провадження було закінчено згідно пункту 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.10).

Вважаючи дії відповідача щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає наступне.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону №606-XIV: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках (частина 1 статті 19 Закону № 606-XIV ).

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У свою чергу, підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження передбачені статтею 26 Закону №606-XIV, зокрема, пунктом 8 частини 1 вказаної статті передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом (частина 2 статті 26 №606-XIV).

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 49 Закону №606-XIV.)

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44518208 на підставі пункту 11 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV (а.с.29).

Так, згідно з частиною 1 статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У свою чергу, випадки, за яких виконавче провадження може бути розпочате знову, визначені у частині 1 статті 51 Закону №606-XIV. Згідно цієї норми, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що Законом №606-XIV встановлено пряму заборону щодо повторного здійснення виконавчих дій, у тому числі відкриття виконавчого провадження, у разі його завершення, крім випадків, наведених у частині 1 статті 51 цього Закону.

Отже, закінчення виконавчого провадження виключає можливість його повторного відкриття, за умови відсутності обставин, визначених частиною 1 статті 51 Закону №606-XIV, а саме: визнання незаконною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (чи про повернення виконавчого документа стягувачу); скасування цієї постанови державного виконавця начальником відділу або керівником відповідного органу державної виконавчої служби; надходження рішення суду про скасування заходів забезпечення позову (для виконавчих дій з приводу вжиття таких заходів); повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015 як на час розгляду справи у суді, так і на час прийняття судом постанови є чинною, що підтверджено і представником позивача у судовому засіданні.

Вищевказане свідчить про відсутність обставин, передбачених частиною 1 статті 51 Закону №606-XIV, для повторного відкриття виконавчого провадження, а наявність чинної постанови про закінчення виконавчого провадження за тим же виконавчим листом, є тією самою підставою, що виключає здійснення виконавчого провадження у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 26 Закону №606-XIV.

У свою чергу, частиною 1 статті 6 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону №606-XIV).

За таких обставин та з урахуванням того, що відповідачем правомірно винесено постанову від 08.04.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50779298, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя В.В. Падій

Судді В.І. Д'яков

Ю.О. Скалозуб