Справа № П/811/1493/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Справа № П/811/1493/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження"

до відповідача - Гайворонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (Голованівське відділення)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Гайворонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (Голованівське відділення) (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 лютого 2014 року: № та №, прийняті на підставі висновків акту перевірки від 31 січня 2014 року 32/22-00/31501553.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що податковим органом неправомірно встановлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та протиправно зроблено висновок про завищення позивачем податкового кредиту і заниження валових витрат внаслідок укладення угод, які не мали на меті реального настання правових наслідків.

У судовому засіданні представниками позивача вимоги позову підтримано з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву, за якими позов ним не визнається у повному обсязі. Такі заперечення мотивовано тим, що позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" виявила факт укладення позивачем правочинів, що не спричиняють реального настання правових наслідків з ТОВ НВО "Мета" та ТОВ "Вторметекспорт", а також формування ТОВ "Відродження" за такими угодами податкового кредиту і віднесення відповідних сум до валових витрат. За таких умов відповідач вважає, що ним законно та обґрунтовано винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення (а.с.154-159).

За клопотаннями представників сторін подальший розгляд та вирішення справи судом було здійснено у порядку письмового провадження (а.с.213,215).

Розглянувши у письмовому провадженні подані представником позивача і відповідача документи і матеріали, заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження" зареєстроване як юридична особа Голованівською районною державною адміністрацією 09 жовтня 2001 року (а.с.47-49), з того часу перебуває на обліку у податковому органі як платник податків.

У період з 21 по 25 січня 2014 року посадовими особами Гайворонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (Голованівське відділення) була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Відродження" з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по ввзаємовідносинам з ТОВ НВО "Мета" за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2012 року та ТОВ "Вторметекспорт" за період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2012 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 31 січня 2014 року №2/22-00/31501553, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем: пунктів 198.1,198.2,198.6 статті 198 Податкового кодексу України № 2255-VІ від 02.12.2010 року в частині заниження податку на додану вартість за квітень 2012 року на загальну суму 2294,00 грн. та п.138.2, п.138.4, п.138.8 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в І кварталі 2012 року на загальну суму 2409,00 грн.(а.с.19-42)

На підставі висновків вказаного Акта перевірки податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 17 лютого 2014 року:

- №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3441,00 грн. (із них за основним платежем - 2294,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1147,00 грн.);

- №, за яким ТОВ "Відродження" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3613,50 грн. (за основним платежем - 2409,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1204,50 грн.) (а.с.13-15)

Як вбачається матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення базуються на висновках акту перевірки про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту в результаті безпідставного віднесення до таких витрат та кредиту господарських операцій з ТОВ НВО "Мета" та ТОВ "Вторметекспорт", які, на думку податкового органу, не мали реального характеру.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

За приписами статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу, а також дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Водночас, відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України містить застереження, за яким не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зокрема, відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі. При цьому, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення "Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

Що стосується правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Аналіз наведених норм у їх системному зв'язку дає підстави для висновку, що єдиною підставою для формування податкового кредиту за приписами Податкового кодексу України є саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої та виданої податкової накладної.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне дослідити правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ НВО "Мета" та ТОВ "Вторметекспорт" у розрізі фактичного здійснення відповідних господарських операцій.

Судом з'ясовано такі обставини.

Видами діяльності ТОВ "Відродження" за КВЕД є, зокрема, виробництво олії та тваринних жирів (10.41), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Вторметекспорт" судом встановлено наступне.

07 лютого 2012 та 17 липня 2012 року між ТОВ "Вторметекспорт" (постачальник) та ТОВ "Відродження" (покупець) укладено договори поставки товару №ВР070212 та №0024312, предметом яких є поставка товару, а саме: соняшникової олії врожаю 2011 року (а.с.80-82,99-101).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ "Вторметекспорт" у лютому, липня 2012 року виконало постачання позивачеві обумовленого договором товару.

Факт поставки товару підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 08 лютого 2012 року №156,157,35,155; від 18 липня 2012 року №134 (а.с.90-93,105), та відповідними видатковими накладними (а.с.84-86,102), рахунком на оплату (а.с.83) на загальну суму 494 292,00 грн. (із них ПДВ - 82382,00 грн.)

Судом встановлено також, що розрахунок за отриманий товар ТОВ "Відродження" здійснювало у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента, про що свідчить відповідна виписка з банку по рахунку (а.с.98).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ НВО "Мета" судом встановлено наступне.

16 січня 2012 року між ТОВ НВО "Мета" (постачальник) та ТОВ "Відродження" (покупець) укладено договір №1601, предметом якого, є поставка товару, а саме:обладнання і запасних частин до маслоексатракційному і маслопресовому обладнанню, відповідно до специфікацій до договору (а.с.53-54).

На виконання договірних зобов'язань за вказаним договором ТОВ НВО "Мета" у березні, квітні 2012 року виконало постачання позивачеві обумовленого договором товару.

Факт поставки товару підтверджується наявними у матеріалах справи податковою накладною від 12 квітня 2012 року №8 (а.с.56), та відповідними видатковою накладною (а.с.55), актом надання послуг (а.с.59) на загальну суму 91623,00 грн. (із них ПДВ - 15270,50 грн.)

Судом встановлено також, що розрахунок за отриманий товар ТОВ "Відродження" здійснювало у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента, про що свідчить відповідне платіжне доручення (а.с.76).

Крім того, позивачем також надано до суду докази на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару (а.с.67-75,119-143).

Принагідно суд зазначає, що законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Тому, за наявності у ТОВ "Відродження" передбачених Податковим кодексом України та Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" належно оформлених первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, відсутність товарно-транспортних накладних суд не розглядає як доказ безтоварності господарських операції позивача та вищезазначених контрагентів.

Системний аналіз вищезазначених правових норм, дослідження наявних в матеріалах справи договорів, податкових, видаткових накладних, актів виконаних робіт свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач включив понесені витрати до складу валових витрат та сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак - дії позивача щодо формування валових витрат та податкового кредиту є правомірними; подані позивачем банківські документи, за якими здійснювалася оплата товарів та послуг, є достовірними доказами виконання контрагентом позивача зобов'язань, обумовлених договорами.

Вищевикладене дає підстави для висновку про протиправне застосування до позивача і штрафних санкцій на суму 1147,00 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням №; та у сумі 1204,50 грн. податковим повідомленням-рішенням №.

Крім того, суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції податковим органом повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

За приписами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, у дані справі відповідач не довів правомірності своїх рішень.

Викладене вище дає підстави вважати, що позивачеві було протиправно донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість за основним платежем і за штрафними санкціями, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем документально підтверджена сплата судового збору в розмірі 182,70 грн. (а.с.14), а тому зазначена сума підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Гайворонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (Голованівське відділення) від 17 лютого 2014 року №, яким ТОВ "Відродження" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3441,00 грн. (із них за основним платежем - 2294,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1147,00 грн.).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Гайворонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (Голованівське відділення) від 17 лютого 2014 року №, за яким ТОВ "Відродження" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3613,50 грн. (за основним платежем - 2409,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1204,50 грн.).

Присудити ТОВ "Відродження" судовий збір у розмірі 182,70 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук