Справа № 810/962/16
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/962/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року 810/962/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кволіті Фіш" до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Кволіті Фіш" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання протиправними бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає, що ним було надано додаткові документи в 77-денний строк з дня випуску товарів, які імпортував на митну територію України, (що є дотриманням 80-денного строку визначеного частиною 8 статті 55 Митного кодексу України), але відповідач, після отримання таких додаткових документів, відмовився їх розглядати в строк та порядку, що визначені п. 9 ст. 55 Митного кодексу України - посилаючись на порушення строку їх подання. Вважає такі дії протиправними і незаконними та на підставі чого просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Київської митниці ДФС, яка полягає у відмові від розгляду додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, від перегляду рішення про коригування митної вартості та повернення фінансової гарантії поданих позивачем разом з листами: від 05 лютого 2016 року вих. № 05/02/16-2, від 05 лютого 2016 року вих. № 05/02/16-1, від 19 січня 2016 року вих. № 19/01/16-2 та від 19 січня 2016 року вих. № 19/01/16-1.

- зобов’язати Київську митницю ДФС скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 20.11.2015 № 125110011/2015/010455/2, від 20.11.2015 № 125110011/2015/010454/2, від 03.11.2015 № 125110011/2015/010412/2, від 02.11.2015 № 125110011/2015/010409/2 та повернути ТОВ «КВОЛІТІ ФІШ» фінансові гарантії надані під час митного оформлення товарів за вантажними митними деклараціями від 20.11.2015 № 125110011/2015/018445, від 20.11.2015 № 125110011/2015/018446, від 03.11.2015 № 125110011/2015/017075 від 03.11.2015 № 125110011/2015/016987.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вважає, що відсутні підстави для їх задоволення, оскільки позивач мав надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів за митними деклараціями від 20.11.2015 в строк до 08.02.2016, а щодо митних декларацій від 03.11.2015 - до 22.01.2016. Натомість, вказані документи від позивача надійшли до митниці фактично лише 09.02.2016 та 23.01.2016, що не відповідає вимогам ч.8 ст. 55 МК України та є підставою для не розгляду таких документів. Також, відповідач вважає, що вимога позивача щодо повернення фінансової гарантії є безпідставною, оскільки позивачем не обґрунтовано наявність будь-яких підстав для скасування рішень про коригування митної вартості, які є законними та обґрунтованими та щодо яких не існує жодних рішень митниці чи суду щодо їх неправомірності. Таким чином, на момент подання позову кошти, які позивач просить повернути, вже втратили статус фінансової гарантії, оскільки перераховані до Держбюджету України як належні митні платежі.

В судове засідання відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце його проведення, не з'явився, про причини свого нез'явлення суд не повідомив. Позивач на питання суду про можливість здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження поклався на розсуд суду.

Згідно із частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба в заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд вирішив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до зовнішньоекономічних контрактів від 06 серпня 2015 року № 2015/06-08 UKR-ESP, від 12 серпня 2014 року № 2014/01 та від 12 серпня 2015 року № 20-08/15 UKR-ESP позивачем ввезено на митну територію України товар: риба хек тушка (країна виробництва - AR), шматки лосося на шкірі (країна виробництва - NO), філе риби морожене (виробник: Carolina Р (3166), Anabella) та інші.

Для здійснення митного оформлення вищевказаного товару в режимі імпорту, позивачем було подано відповідачу електронні митні декларації: від 18.11.2015, 20.11.2015 та від 02.11.2015, яким Київською митницею ДФС присвоєні № 125110011/2015/018243, № 125110011/2015/018444, № 125110011/2015/016956 та № 125110011/2015/016928. Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за методом № 1 - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Під час здійснення контролю за правильністю заявленої митної вартості товару, митним постом «Східний термінал» Київської митниці ДФС були прийняти рішення про коригування митної вартості товарів: від 20.11.2015 року № 125110011/2015/010455/2, від 20.11.2015 № 125110011/2015/010454/2, від 03.11.2015 № 125110011/2015/010412/2 та від 02.11.2015 № 125110011/2015/010409/2 (далі - оскаржувані рішення).

Через незгоду позивач із оскаржуваними рішеннями та забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною Митним органом, шляхом надання фінансових гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України, на підставі ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, Київською митницею ДФС товар випущено у вільний обіг за МД від 20.11.2015 № 125110011/2015/018445, від 20.11.2015 № 125110011/2015/018446, від 03.11.2015 № 125110011/2015/017075 та від 03.11.2016 № 125110011 /2015/016987.

На виконання вимог відповідача щодо надання додаткових документів, позивач направив листи з додатковими документами для підтвердження заявленої митної вартості, перегляду оскаржуваних рішень та повернення фінансової гарантії на адресу відповідача 19.01.2016 та 05.02.2016, що підтверджується фіскальними чеками касового апарату КМД УДППЗ «УКРПОШТА» КИЇВ 1 та роздруківками з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта», які містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач після отримання додаткових документів відмовився їх розглядати, про що 03.03.2016 повідомив позивача листами від 12.02.2016 № 1328/2/10-70-60-47 та від 29.01.2016 № 876/2/10-70-60-47, в яких зазначив про відсутність підстав для їх розгляду та відповідно про відсутність правових підстав для прийняття письмових рішень щодо визнання заявленої у митних деклараціях від 20.11.2015 року № 125110011/2015/018445, від 20.11.2015 № 125110011/2015/018446, від 03.11.2015 №125110011/2015/017075 та від 03.11.2015 № 125110011/2015/016987 митної вартості товарів, скасування оскаржуваних рішень та повернення фінансової гарантії, оскільки надані додаткові документи були подані позивачем з перевищенням 80-денного строку, визначеного частиною 8 статті 55 Митного кодексу України.

В зв'язку із зазначеними обставинами, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, що стало предметом розгляду в цій справі.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, заслухавши їх пояснення, оцінивши вказані ними доводи та спростування, доходить висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Пунктами 7-8 статті 55 Митного кодексу України передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Суд не погоджується зі доводами відповідача щодо порушення позивачем строків, визначених ч. 8 ст. 55 Митним кодексом України для подання додаткових документів, оскільки вищезазначена норма закону передбачає, що декларант має право протягом 80 днів з дня випуску товарів надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. Оскільки порядок обчислення строків за ст. 55 Митного кодексу України не визначено, відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України слід застосувати аналогію закону.

Оскільки митними, податковими та бюджетними нормами чинного законодавства питання строку (початок відліку, закінчення), що передбачений ч.8 ст. 55 Митного кодексу України, не врегульовано, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку норми Цивільного кодексу України, тому відхиляє доводи відповідача про неналежність їх застосування до спірних правовідносин.

Згідно із ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

В той же час, положеннями ч. 2 ст. 255 ЦК України визначено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв’язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було дотримано 80-денний строки, визначений пунктом 8 статті 55 Митного кодексу України, оскільки судом встановлено з матеріалів справи, що позивачем було здійснено відправлення таких документів 19.01.2016 та 05.02.2016, а закінчились вказані строки 22.01.2016 та 08.02.2016. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у відмові від розгляду додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості та від перегляду оскаржуваних рішень, - підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача по неповерненню йому фінансових гарантій, наданих під час митного оформлення товарів, зобов’язання відповідача скасувати оскаржувані рішення та повернути позивачу вказані фінансові гарантії, суд доходить висновку про неналежність їх задовольняти з огляду на таке.

Пунктом 9-10 статті 55 Митного кодексу України визначено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що відшкодування надмірно сплачених митних платежів здійснюється за Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справляння яких здійснюється митними органами від 20.07.2007 №618 та Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи від 20.07.2007 №611/147.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного суду України від 03.11.2015.

На думку суду, позивачем не дотримано процедурних обов`язків щодо алгоритму дій, вищевказаними порядками, а також не обґрунтовано наявність будь-яких підстав для скасування оскаржуваних рішень, та щодо яких позивачем не надано жодних рішень суду чи вищого за рангом органу щодо їх неправомірності.

Зазначене приводить суд до висновку про відсутність будь-якої протиправності в діях відповідача щодо неповернення фінансових гарантій, наданих позивачем під час митного оформлення товарів, а також, не вбачає підстав для задоволення вимог щодо зобов'язання відповідача повернути вказані гарантії з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність критеріям, що закріплені в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Зміст адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, передбачених законом для інших органів державної влади. Тому, завданням адміністративного судочинства завжди є контроль законності дій та рішень відповідача(суб'єктів владних повноважень) при здійсненні ним управлінських функцій.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зазначене приводить суд до висновку, що зобов'язання відповідача скасувати оскаржувані рішення та повернути фінансові гарантії не підлягає задоволенню, оскільки відповідачу законодавством, а саме п.9 ст.55 Митного кодексу України, надані дискреційні повноваження у вигляді права виносити письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості або надати обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, а право на повернення таких гарантій виникне після вчинення відповідачем своїх дискреційних повноважень, у які, що вже було зазначено, суд не втручається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Київської митниці ДФС, яка полягає у відмові від розгляду додаткових документів, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Кволіті Фіш" для підтвердження заявленої митної вартості товарів визначеної митними деклараціями: від 18.11.2015, від 20.11.2015 та від 02.11.2015 №125110011/2015/018243, №125110011/2015/018444, №125110011/2015/016956 та №125110011/2015/016928, та у перегляді рішень про коригування митної вартості товарів від 20.11.2015 № 125110011/2015/010455/2, від 20.11.2015 № 125110011/2015/010454/2, від 03.11.2015 № 125110011/2015/010412/2, від 02.11.2015 № 125110011/2015/010409/2.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.