Справа № 2а-6024/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2011 року 17:32 № 2а-6024/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю представників: позивача ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги від 14.06.2011р. № 2-06/105), відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 21.10.2010р. № 7044/9/10-017), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва
про скасування податкового повідомлення рішення від 04 листопада 2010 року № /0, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про скасування податкового повідомлення рішення від 04 листопада 2010 року № /0.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірне рішення суперечить законодавству, порушує його права і підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що оскаржуване рішення винесене у відповідності до норм діючого законодавства, відповідає фактичним обставинам справи.

У судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець 20 травня 2008 року Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (Серія В03 № 466681).

ДПІ у Деснянському районі м. Києва провела позапланову виїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обовязкових платежів) Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 за період з 20 травня 2008 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої було складено акт № 6833/17-05- від 22 жовтня 2010 року.

В ході перевірки було встановлено, що в період, що був предметом перевірки, ОСОБА_3 орендувала приміщення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, ТЦ «Олімпійський». Згідно договору оренди № 3/1 від 01 лютого 2010 року приміщення належить громадянину ОСОБА_4 королівства Великобританії ОСОБА_5 Стивену (Великобританія, Дорсет, м. Пул, вул. Бингем, 18), який є нерезидентом. Повідомлення про визначення резидентського статусу на перевірку не надано.

Згідно сум утриманого податку за формою № 1ДФ Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 в період з 01 лютого 2010 року по 30 червня 2010 року виплачувала ОСОБА_5 Стивену плату за оренду, податок з якої нараховувала, утримувала та перераховувала за ставкою 15 %.

Отже, Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 не нараховувала, не утримувала та не перераховувала до бюджету податок з доходів фізичних осіб, виплачених нерезиденту на суму 15 011, 17 грн. (10 0074, 48 грн. х 15 % = 15 011, 17 грн.).

На підставі вищевикладеного в акті перевірки було зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, підпункту «а»п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що мало вираз в тому, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не нараховувала, не утримувала та не перераховувала до бюджету податок з доходів фізичних осіб, виплачених нерезидентам на суму 15 011, 17 грн. (100074, 48 грн. х 15 %= 15 011, 17 грн.).

04 листопада 2010 року ДПІ у Деснянському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення рішення № /0, яким визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 45 033, 51 грн., у тому числі 15 011, 17 грн. основний платіж та 30 022, 34 грн. штрафні (фінансові) санкції на підставі підпункту 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Зазначене рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку, однак скарги позивача були залишені без задоволення, а рішення без змін.

Порядок оподаткування доходів, одержаних нерезидентами, визначений в п. 9.11 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889-IV (який діяв на момент спірних правовідносин)(далі - Закон № 889-IV).

Підпунктом 9.11.1 п. 9.11 ст. 9 Закону № 889-IV передбачено, що доходи з джерелом їх походження з України, що нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, підлягають оподаткуванню за правилами, встановленими для резидентів, з урахуванням особливостей, визначених окремими нормами цього Закону.

Згідно з підпунктом 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону № 889-IV якщо зазначені у підпункті 9.11.1 цього пункту доходи виплачуються нерезиденту резидентом - фізичною або юридичною особою, то такий резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно таких доходів. При укладенні договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження з України, резидент зобовязаний зазначити у такому договорі ставку податку, яка буде застосована до таких доходів.

В силу п. 7.1 ст. 7 Закону № 889-IV загальна ставка податку становить 15 відсотків від обєкта оподаткування.

Пунктом 7.3 ст. 7 Закон № 889-IV встановлено, що ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 цієї статті, від обєкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону.

Податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобовязані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону (п. 1.15 ст. 1 Закону № 889-IV).

В розумінні Закону № 889-IV фізична особа - нерезидент - фізична особа, яка не є резидентом України (підпункт 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону № 889-IV).

З аналізу наведених норм вбачається, що при здійсненні виплати нерезиденту резидентом доходу з джерелом походження з України, такий резидент є податковий агентом такого нерезидента та зобовязаний здійснити нарахування, утримання та сплату цього податку за ставкою 30 %.

Відповідно до підпункту 21.1 ст. 21 Закону № 889-IV якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми такого міжнародного договору стосовно субєктів, які підпадають під його дію.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і приріст вартості майна (Дата підписання 10 лютого 1993 року, дата набуття чинності 11 серпня 1993 року) громадяни ОСОБА_6 Держав не будуть підлягати в другій ОСОБА_6 Державі будь-якому оподаткуванню або повязаною з ним вимогою, які є другими або більш обтяжливими, ніж оподаткування і повязана з ним вимога, яким піддаються або можуть піддаватися громадяни цієї другої Держави за тих же обставин.

Водночас, з метою вдосконалення процедури адміністрування оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, які набрали чинності в установленому порядку, та відповідно до статей 13 (Забезпечення виконання міжнародних договорів України) і 14 (Виконання зобовязань за міжнародними договорами України) Закону України «Про міжнародні договори України»постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 470 було затверджено Порядок звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження в Україні згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок).

Даний Порядок визначає процедуру звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, які набрали чинності в установленому порядку, та відшкодування (повернення) сум податку, надміру сплачених на території України.

Дія цього Порядку поширюється на резидентів інших ніж Україна країн, з якими укладено міжнародні договори, що набрали чинності в установленому порядку (далі - нерезиденти), та осіб, які виплачують доходи нерезидентам із джерелом їх походження з України.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування норм міжнародного договору здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору.

В силу п. 4 Порядку підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за формою згідно з додатком 1 або згідно із законодавством такої країни. Довідка, яка надається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України та обов'язково містити таку інформацію:

- повну назву або прізвище нерезидента;

- підтвердження, що нерезидент є особою, на яку поширюється дія положення міжнародного договору, тобто відповідно до законодавства відповідної країни підлягає оподаткуванню в цій країні на підставі постійного місцеперебування (місця проживання) або на іншій підставі;

- назву компетентного органу, прізвище та підпис уповноваженої особи компетентного органу, яка засвідчує підтвердження;

- дату видачі.

Довідка дійсна в межах календарного року, в якому вона видана.

У разі необхідності така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або органом державної податкової служби під час розгляду питання про повернення сум надміру сплаченого податку на іншу дату, що передує даті виплати доходів.

У разі необхідності особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутись до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення Державною податковою адміністрацією запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір, про підтвердження зазначеної у довідці інформації.

Особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати положення міжнародного договору, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року (п. 6 Порядку).

Особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобовязана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у терміни та за формою, встановленими Державною податковою адміністрацією (п. 7 Порядку).

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування (п. 8 Порядку).

Отже, зазначені положення Порядку свідчать, що підставою для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, які набрали чинності в установленому порядку, тобто для застосування норм міжнародного договору, є представлення резидентом довідки, наданої нерезидентом, відповідно до п. 4 Порядку.

Втім, в ході проведення перевірки та під час розгляду справи позивачем не було представлено належної довідки та не було наведено поважних причин неможливості її представлення, а тому позивач не мав права застосовувати зменшену ставку податку в розмірі 15 % на підставі ч. 1 ст. 25 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і приріст вартості майна (Дата підписання 10 лютого 1993 року, дата набуття чинності 11 серпня 1993 року).

З урахуванням викладеного, донарахування відповідачем позивачу податку за ставкою 15 % від суми виплаченого доходу спірним податковим повідомленням рішенням та застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі підпункту 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є правомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_7
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 15 липня 2011 року.