Справа № 804/822/16
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 р. Справа № 804/822/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенко П.О., при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю представників: позивача - Гончарова Д.І., відповідача - Макушенцевої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Публічного акцінерного товарситва «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат»
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління
Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами відповідача було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 17/28-01-51-03/00190905 від 18.08.2015 року. На підставі акту перевірки податковим органом винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення, які позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони були прийняті всупереч нормам діючого законодавства. Крім того, позивач зазначає, що висновки, зазначені у акті перевірки є суб'єктивною думкою податкового органу і не ґрунтуються на вимогах закону. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на надані суду письмові заперечення, у яких зазначено, що висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи, акт перевірки складений правомірно, згідно із діючим законодавством, висновки за результатами акту перевірки є цілком обґрунтованими, тому винесені податкові повідомлення - рішення є такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Публічне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби як платник податків.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 17/28-01-51-03/00190905 від 18.08.2015 року.
Згідно висновків акту перевірки позивачем порушено: п. 201.10 ст. 201, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 з урахуванням п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення) рядок 18 декларації, а також до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, заявленого платником у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.
Не погодившись з висновками, викладеними у акті перевірки позивачем були подані заперечення № 10/7937 від 28.08.2015 року. Листом від 07.09.2015 року № 7571/10/28-01-51-03 Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби повідомила, що висновки, викладені у акті перевірки відповідають вимогам чинного законодавства та є правомірними.
На підставі висновків акту перевірки № 17/28-01-51-03/00190905 від 18.08.2015 року відповідачем були винесені податкові повідомлення - рішення від 09.09.2015 року:
Рішенням від 16.11.2015 року № 25501/10/28 -10-10-4-33 податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а скарга без задоволення.

27.11.2015 року позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України на вищевказані податкові повідомлення - рішення, проте рішенням від 25.01.2016 року Державна фіскальна служба України залишила податкові повідомлення - рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд вважає оскаржувані податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження; створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, в процесі здійснення господарської діяльності у позивача виникли події, які підтверджені первинними документами, які наявні у матеріалах справи, згідно з якими та на підставі вище вказаних пунктів виникло право на віднесення сум до податкового кредиту.

При цьому, згідно п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи Не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Тобто, згідно норм п.201.10. ст.201 ПКУ тільки при наявності податкової накладної, яка складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також, згідно п.201.11. ст. 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б)касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку);в)бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу.

Проте, в акті перевірки зазначається, що дані камеральної перевірки свідчать про завищення від'ємного значення податку на додану вартість, заявлених позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.

При цьому, пункт 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України стосується тільки тих податкових накладних, які зареєстровані з порушенням терміну реєстрації (несвоєчасно зареєстровані податкові накладні відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в ЄРПН, але не пізніше ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної). Щодо податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН реєстрі без порушення терміну реєстрації, то в розділі V Кодексу відсутня норма яка б обмежувала право на податковий кредит тільки звітним періодом у якому такі податкові складені або зареєстровані. В такому разі, платник податку ПДВ має можливість врахувати норми ст. 102 Податкового кодексу України якою встановленні строки давності та їх застосування.

У зв'язку з вищевикладеним, суд доходить висновку, що позивач на підставі п.198.1., п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України та при наявності податкових накладних оформлених згідно ст. 201 Кодексу, правомірно включив в податковий кредит у декларацію з ПДВ за червень 2015 року суми ПДВ по податковим накладним, складеним до 01.06.2015 року.

Також, контролюючим органом згідно п. 86.10. ст.86 Податкового кодексу України зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника. Проте, в порушення даної норми, в акті перевірки податковим органом не враховано факт завищення податкового зобов'язання у декларації з податку на додану вартість за березень-травень 2015 року у разі подання уточнюючого розрахунку за відповідний період згідно рекомендацій, наданих останнім. При цьому, в акті зазначається, що позивач, у зв'язку з внесенням змін до пункту 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, має внести зміни до податкової звітності у порядку, який передбачається для самостійного виявлення помилок, згідно статті 50 Податкового кодексу України.

У відповідності до п.50.1. ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Судом встановлено, що позивачем не виявлено помилки у раніше поданих ним податкових деклараціях, а використано право на включення до складу податкового кредиту сум податку, включеного до декларації з ПДВ за червень 2015 року.

Отже, висновки відповідача про те, що позивач порушив положення Податкового кодексу України є безпідставними, не підтвердженими фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вищевикладене, та з урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір в розмірі 1378 грн. присуджується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби.

Керуючись ст.ст. 94, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акцінерного товарситва «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 09.09.2015 року № та № , винесені Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на користь Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 31.03.2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 31.03.2016 року Суддя З оригіналом згідно Суддя П.О.Борисенко П.О.Борисенко П.О.Борисенко