Справа № 760/18460/15-а
Суддя: Калініченко О. Б.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-18/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної служби Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві Харченко Катерини Володимирівни, 3-я особа Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 22.09.2015 року, винесену інспектором патрульної служби Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві Харченко К.В., про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення вимог ст. 122 ч. 1 КУпАП та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що відносно нього інспектором патрульної служби Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві Харченко К.В. було складено поставу про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 307173, відповідно до змісту якої 22.09.2015 року, приблизно о 16 год. 20 хв., ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Тверській, 16, здійснив стоянку транспортного засобу у місці, де був неможливий рух транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Однак позивач винесену інспектором постанову вважає незаконною та такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права, зазначаючи, що правил дорожнього руху не порушував, не здійснював зупинку (стоянку) транспортного засобу у місці, де був неможливий рух транспортних засобів, та діяв згідно вимог правил дорожнього руху.

Доказів, які б підтвердили протилежне, окрім зазначеного інспектором в протоколі, немає, а тому просив скасувати винесену відносно нього постанову в справі про адміністративне правопорушення щодо порушення ним правил дорожнього руху.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник 3-ї особи надав письмові заперечення, підтримані відповідачкою, в яких вважав вимоги безпідставними, посилаючись на те, що факт стоянки транспортного засобу позивача у місці, де був неможливий рух інших транспортних засобів, був виявлений та зафіксований відповідачкою, що підтверджується протоколом АП1 №950909 у справі про адміністративне правопорушення від 22.09.2015 року, а також додатково може бути підтверджено свідком ОСОБА_3

Суд , дослідивши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.09.2015 року інспектором патрульної служби Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві Харченко К.В. відносно позивача ОСОБА_1.а було винесено постанову про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення, нібито, вимог ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до змісту постанови серії ПС2 № 307173 від 22.09.2015 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Тверській, 16, порушив вимоги п. 15.10 (д) ПДР, здійснивши стоянку транспортного засобу у місці, де був неможливий рух інших транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до д) п. 15.10 ПДР стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Позивач зазначив, що правил дорожнього руху не порушував та не здійснював зупинку (стоянку) транспортного засобу у місці, де був неможливий рух інших транспортних засобів, оскільки будь-яких перешкод з боку позивача, які б могли зробити неможливим рух інших транспортних засобів на місці зупинки (стоянки) автомобіля позивача не зафіксовано належними та допустимими доказами.

В свою чергу, докази, які б підтвердили протилежне, відсутні.

Так, свідок ОСОБА_3, який, будучи інспектором патрульної служби, патрулював разом з відповідачкою 22.09.2015 року, в судовому засіданні підтвердив факт знаходження автомобіля позивача в певному місці, але підтверджень створення останнім перешкод у русі також не надав.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у судовому засіданні жодних доказів правомірності винесення постанови суду не надав.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що вимога позивачки про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 122, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної служби Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві Харченко Катерини Володимирівни, 3-я особа Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС2 № 307173 від 22.09.2015 року в справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором патрульної служби Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві Харченко Катериною Володимирівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. та закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 122 КпАП України за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: