Справа № 760/3823/16-а
Суддя: Калініченко О. Б.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а-450/16
Справа №760/3823/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3-я особа Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови про повернення виконавчого документу та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у вигляді невжиття заходів з примусового виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року №2-а-391/14 в частині виплати перерахованої позивачу пенсії за період 01.01.2008 - 30.11.2014 в сумі 108 260,41 грн., починаючи з 08.12.2015 року; визнати протиправною й скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.12.2015 року ВП№49455197 про повернення виконавчого листа позивачеві; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити виконавчі дії з примусового виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року №2-а-391/14 в частині виплати перерахованої позивачу пенсії за період 01.01.2008 - 30.11.2014 в сумі 108 260,41 грн. у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Посилався на те, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року по адміністративній справі №2-а-391/14 задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії та виплатити перераховану суму позивачу.

Постанова набрала сили та на її виконання, 07.11.2014 року отримано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.

Постанова виконана зі сторони ГУПФУ лише в частині здійснення перерахунку пенсії за період 01.01.2008 року - 30.11.2014 року в сумі 108 260,41 грн., але зазначену суму не виплачено. У зв`язку з цим 24.11.2015 року позивач повторно пред`явив виконавчий лист до виконання в частині виплати йому пенсії в сумі 108 260,41 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 26.11.2015 року відкрито виконавче провадження (ВП№49455197).

Однак постановою того ж державного виконавця від 28.12.2015 року виконавчий лист повернено позивачу без виконання з посиланням на те, що за повідомленням ГУПФУ у м. Києві від 07.12.2015 року позивачу здійснено перерахунок пенсії за період 01.01.2008 року - 30.11.2014 року в сумі 108 260,41 грн., але відповідно до ст.8 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій особам за цим Законом забезпечується за рахунок Державного бюджету України. Постанова не виконується в повному обсязі з незалежних від боржника причин, враховуючи ст.36 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець за власною ініціативою, а також стягувач мають право звернутись до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Також державний виконавець дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування до боржника штрафних санкцій, передбачених ст. 89 Закону «Про виконавче провадження», і повернув позивачу виконавчий лист на підставі п.9 ч.1 ст.47 цього Закону.

На думку позивача оскаржувана постанова суперечить закону й підлягає скасуванню з огляду на те, що, на його думку, в контексті п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», на яку послався державний виконавець як на підставу повернення виконавчого документа, встановленої законом заборони щодо проведення виконавчих дій стосовно ГУПФУ, яка б виключала можливість виконання постанови, не існує і державним виконавцем не наведено.

Посилання відповідача на ст.8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправним, оскільки ця стаття підтверджує можливість виконання постанови зі сторони ГУПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Посилання в постанові на ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» є протиправним, так як за вказаною статтею державний виконавець, якщо вважав, що необхідно звернутись до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, міг зробити це за власною ініціативою. Між тим, останній з такою заявою до суду не звертався, так само, як і до позивача з мотивованою пропозицією звернутися з аналогічною заявою до суду.

Позивач також не погоджується з висновком відповідача щодо не виконання постанови суду в повному обсязі з незалежних від ГУПФУ причин, оскільки всі норми, на які послався державний виконавець під час винесення постанови, не встановлюють жодних перешкод для виконання ГУПФУ постанови.

Також позивач вважав, що в діях державного виконавця вбачається бездіяльність, яка полягає у недотриманні певних норм: ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 255 КАС України, ст. 11, 25, 27, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Таким чином, позивач вважав, що його права порушені, т.я. відповідач не вжив заходів, визначених Законом та Інструкцією, для своєчасного і повного виконання постанови суду. Тому державний виконавець має бути зобов`язаний вчинити усі передбачені законом заходи для примусового виконання постанови.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання направив письмові пояснення, в яких заперечував проти позову, мотивуючи тим, що державним виконавцем були проведені усі можливі дії при виконанні виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року №2-а-391/14 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивачу.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився та причини неявки не повідомив, що відповідно до ч.ч.2,4 ст.128 КАС України не є перешкодою для розгляду справи.

Суд вважає, що справу можна розглянути у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає всебічному дослідженню обставин справи та винесенню судом законного рішення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок пенсії.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 30.04.2013 року без врахування видів грошового забезпечення - надбавки за особливі умови служби (ПО+ВЗ) - 80% - 2690,45 грн., надбавки за роботу з таємними документами -20% - 645 грн., премії-10% - 322,80 грн., які враховувались та виплачувались з дати призначення пенсії і які передбачені довідкою про грошове забезпечення для нарахування пенсії від 08.10.2013 року № 6076/1 Київського міського військового комісаріату.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням надбавки за документами надбавки за особливі умови служби (ПО+ВЗ) - 80% -2690,45 грн., надбавки за роботу з таємними документами -20% -645 грн., премії-10% - 322,80 грн. з 01.01.2008 року та з урахуванням всіх інших видів грошового забезпечення, які передбачені довідкою про грошове забезпечення для нарахування пенсії від 08.10.2013 року № 6076/1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі надбавки за особливо важливі завдання в розмірі 90% та виплатити перераховану суму за виключенням здійснених виплат.

Постанова набрала законної сили та 07.11.2014 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-а-391/14 по цій справі.

За заявою позивача вказаний виконавчий лист був звернутий до виконання та за першим зверненням виконавчого листа до виконання він був виконаний лише частково, а саме в частині перерахунку пенсії та повернутий стягувачу у зв`язку з неможливістю його виконання.

При зверненні його вдруге в частині сплати стягувачу перерахованої пенсії постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 26.11.2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва № 2-а-391/14 виданого 07.11.2014 року.

Боржника зобов`язано самостійно виконати рішення семиденний строк з моменту винесення постанови та надати письмове підтвердження про виконання.

Листом від 07.12.2015 року № 26054/12 боржник повідомив відповідача про те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 зроблений та складає 108077,46 грн. Для проведення виплати зазначену суму коштів включено в додаткову відомість.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплати пенсій, доплат та надбавок до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи наведене, виплати сум пенсій у розмірах, що перевищують її розміри, обчислені відповідно до чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів Державного бюджету України.

Позивачу вже роз`яснювалися вищевказані обставини та норми, про що свідчить копія листа ГУПФУ від 30.01.2015 року, який був направлений на адресу позивача, що міститься в копіях матеріалів ВП № 49455197.

28.12.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. повернуто виконавчий документ стягувачеві та направлено на адресу позивача виконавчий лист разом з копією постанови від 28.12.2015 року.

Постанова затверджена начальником відділу, винесена на підставі п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», з урахуванням вищевказаного листа ГУПФУ від 07.12.2015 року, мотивована положеннями ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Постановою встановлено, що боржником рішення суду не виконується в повному обсязі з незалежних від нього причин, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для застосування до боржника штрафних санкцій, передбачених ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також в постанові стягувачу роз`яснено, що відповідно до вимог п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону.

Крім того, в резолютивній частині постанови державним виконавцем зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання в строк до 28.12.2016 року.

Так, відповідно до п .9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повертається стягувачеві у випадку, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В зазначеній нормі також вказано, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Дійсно, ст. 124 Конституції України і ст. 255 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали чинності є обов`язковим до виконання всіма посадовими особами на всій території України.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно діючого законодавства виплата перерахунку пенсії забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Виплати сум пенсій у розмірах, що перевищують її розміри, обчислені відповідно до чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів Державного бюджету України.

Загалом виконання рішення суду покладається на державну виконавчу службу України.

При цьому механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Порядок виконання рішень судів на інших органів (посадових осіб) про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який було прийнято 05.06.2012 року та який набув чинності з 01.01.2013 року.

Зазначений Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених ЗУ «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання.

Відповідно до вимог ст. 2 зазначеного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Окрім цього, порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

06.02.2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845».

Зазначена постанова прийнята у зв`язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судовими органами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Таким чином, на даний час державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, за якими боржниками є державні органи.

При цьому постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу містить посилання на ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження», яке, на думку суду, є цілком обґрунтованим, а саме: у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

В цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що таке звернення не є обов`язком державного виконавця, а є лише його правом, таким же, як і правом стягувача, який ним не скористався.

З огляду на викладене суд вважає постанову державного виконавця від 28.12.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві такою, що винесена відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а дії державного виконавця такими, що узгоджуються із законом «Про виконавче провадження» і не є незаконними або такими, що порушують права стягувача, як це стверджував позивач.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення позову суд не вбачає, враховуючи, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст. 47 вказаного вище Закону, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених законом строків, а також через державного виконавця або безпосередньо до суду звернутись із відповідною заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

На підставі викладеного, керуючись Законами України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3-я особа Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови про повернення виконавчого документу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: