Справа № 803/1256/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Справа № 876/8133/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Онишкевича Т. В.; Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника позивача - Бачинського Я. Л.;

представника відповідача - Березної Т. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВА Плюс» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2015 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «СВА Плюс» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності Луцької ОДПІ щодо ненаправлення Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2010 року в розмірі 1342206,00 грн.; стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2010 року в розмірі 1342206,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2010 року, яка залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, позов ТзОВ «СВА Плюс» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 02 червня 2010 року № /1, а тому підтверджено правильність розрахунку позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1342206,00 грн. Однак, у встановлені законодавством строки позивач суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість не отримав, відтак, звернувся до суду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо не направлення Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2010 року в розмірі 1342206,00 грн. Постановлено стягнути з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВА Плюс» (45635, Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вулиця Рівненська, 184, ) бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за січень 2010 року в сумі 1342206,00 грн. (один мільйон триста сорок дві тисячі двісті шість гривень).

Зазначену постанову мотивовано тим, що доводи позивача є обґрунтованими, а відповідачем було допущено порушення норм податкового законодавства та безпідставно не повернуто належну ТзОВ «СВА Плюс» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2010 року в розмірі 1342206,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Представник відповідача - Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача - Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що позивачем 19 лютого 2010 року до Луцької ОДПІ було подано декларацію з податку на додану вартість за січень 2010 року із розрахунком та заявою щодо бюджетного відшкодування, розмір якого становить 1342206,00 грн. До даної декларації позивачем подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у зазначеній сумі на банківський рахунок платника податку.

В березні 2010 року посадовими особами Луцької ОДПІ було проведено позапланову виїзну перевірку TзOB «СВА Плюс» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з липня 2009 року по листопад 2009 року та від'ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн. за липень-листопад 2009 року.

За наслідками перевірки та за результатами адміністративного оскарження Луцькою ОДПІ 02 червня 2010 року винесено податкове повідомлення-рішення № /1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2010 року в сумі 1342206,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2010 року у справі № 2а-1882/10/0370 позов ТзОВ «СВА Плюс» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 02 червня 2010 року № /1, рішення суду першої інстанції було залишено без змін судами апеляційної інстанції 04 жовтня 2011 року та касаційної інстанції 22 травня 2014 року, а тому підтверджено правильність розрахунку позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1342206,00 грн.

25 лютого 2015 року позивач звернувся до Головного управління Державного казначейства України у Волинській області (далі - ГУДКСУ у Волинській області) із заявою щодо надання інформації про подання Луцькою ОДПІ державному казначейству висновку із зазначенням суми бюджетного відшкодування та про причини не відшкодування коштів з бюджету.

20 березня 2015 року позивачем було отримано відповідь № 02-09/567 від 19 березня 2015 року, в якій зазначено, що інформації щодо відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рахунок ТзОВ «СВА Плюс» на підставі поданої Луцькою ОДПІ податкової декларації за січень 2010 року в ГУДКСУ у Волинській області немає.

20 березня 2015 року позивач звернувся із заявою до Луцької ОДПІ про надання інформації щодо подання податковим органом Державному казначейству України у Волинській області висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню ТзОВ «СВА Плюс» на підставі поданої декларації за січень 2010 року.

На вказану заяву позивачем було отримано повідомлення Луцької ОДПІ від 20 квітня 2015 року № 6158/10/03-18-15-02 про необхідність додаткового вивчення викладених у зверненні зауважень та продовження терміну його розгляду на 15 днів, до 30 квітня 2015 року, станом на день подання позову позивач жодної відповіді не отримав та не отримав суми бюджетного відшкодування з Державного бюджету.

Суд першої інстанції задовольняючи позов зазначив, що оскільки 22 травня 2014 року остаточно закінчилася процедура судового оскарження у справі про протиправність винесеного Луцькою ОДПІ податкового-повідомлення рішення від 02 червня 2010 року № /1, з моменту надходження ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року до податкового органу в Луцької ОДПІ виник обов'язок щодо направлення висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету до органу казначейства, чого зроблено не було.

Разом з тим, приймаючи оскаржувану постанову та задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо не направлення Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2010 року в розмірі 1342206,00 грн. та стягнення з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВА Плюс» бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за січень 2010 року в сумі 1342206,00 грн., судом першої інстанції не враховано наступного.

До 01 січня 2011 року порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, був врегульований пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 названого Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За змістом підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 цієї ж статті Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Аналогічні за змістом положення містяться й у Податковому кодексу України (далі - ПК України), який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Так, згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За правилами пунктів 200.2, 200.3 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 цієї ж статті Кодексу передбачено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг.

При цьому алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань регламентовано статтею 43 Податкового кодексу України, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затверджений, зокрема, відповідно до статті 43 Податкового кодексу України, спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 21 грудня 2010 року № 974/1597/499 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 року за № 1386/18681; був чинний на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії).

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

За правилами пункту 43.5 статті 43 цього ж Кодексу та пункту 7 Порядку взаємодії, положення яких перекликаються між собою, контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тобто, на думку колегії суддів, повернення з Державного бюджету України помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених податковим законодавством, є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

За таких обставин та з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування є помилковим з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника податків. У цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення відповідних сум коштів із відповідного бюджету.

Аналогічний правовий висновок Верховний Суду України висловив у постановах від 24 листопада 2015 року у справі № 21-3669а15 та від 01 березня 2016 року № 21-4564а15.

У той же час в задоволенні позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «СВА Плюс» про визнання протиправною бездіяльності Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо не направлення Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2010 року в розмірі 1342206,00 грн. слід відмовити з огляду на наступне.

Так, при розгляді справи № 2а-1882/10/0370 щодо скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 02 червня 2010 року № /1 адміністративним судом було досліджено дотримання платником вимог податкового законодавства.

Підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який діяв до 01 січня 2011 року) встановлено строк у 1095 днів на подачу заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, з дня наступного за днем отримання права на таке відшкодування.

Згідно з пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Враховуючи те, що позивач звернувся із позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо не направлення Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2010 року лише 08 червня 2015 року, а право на бюджетне відшкодування ПДВ в оспорюваній сумі виникло у товариства 04 жовтня 2011 року (за наслідками набрання законної сили ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 2а-1882/10/0370), то позивачем порушено строки визначені податковим законодавством на отримання такого бюджетного відшкодування.

Твердження позивача про те, що процедуру судового оскарження у справі № 2а-1882/10/0370 було завершено 22 травня 2014 року (дата прийняття рішення Вищим адміністративним судом України) судом апеляційної інстанції до уваги братися не може, оскільки за правилами ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Оскільки ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року у справі № 2а-1882/10/0370 залишено без змін постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2010 року, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 02 червня 2010 року № /1, то саме з цього моменту у ТзОВ «СВА Плюс» почався перебіг 1095-денного строку на отримання бюджетного відшкодування.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області - задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року в справі № 803/1256/15-а - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «СВА Плюс» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

Т. В. Онишкевич

Постанову складено в повному обсязі 17 травня 2016 року.