Справа № 814/541/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/3241/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг Картон» та Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014

у справі № 814/541/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг Картон»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юг Картон» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 24.01.2014 № та № .

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 позов задоволено, визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24.01.2014 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 673 674,26 грн., в тому числі, за основним платежем у розмірі 538 939,41 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 134 734,85 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в сили рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Юг Картон» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, складено акт перевірки № 29/14-02-22-01/36880389 від 14.01.2014, в якому зафіксовані порушення: пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 141.1 п. 141 ст. 141, з урахуванням вимог пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.159, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4 «Особливості справляння податку на прибуток підприємств» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у розмірі 1 006 574,02 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 16 374,65 грн.

24.01.2014 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 1 258 217,53 грн., в т.ч.: 1 006 574,02 грн. основного платежу та 251 643,51 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 20 468,31 грн., в т.ч.: 16 374,65 грн. основного платежу та 4 093,66 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для висновків податкового органу про завищення позивачем сум витрат, понесених в господарській діяльності, та податкового кредиту з податку на додану вартість є непідтвердження підприємством первинними документами понесених витрат, безпідставність включення процентів за борговими зобов'язаннями до складу витрат відповідного періоду та формування валових витрат та податкового кредиту по операціям, які вчинено без наміру створення правових наслідків.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для донарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток стали правовідносини позивача з контрагентами ТОВ «Держтранссервіс», ПП «Майклод-Юг», ТОВ «Чейз», ТОВ «Екватор-Експрес», ФОП ОСОБА_2 за договорами надання транспортних послуг та з ТОВ ВКСФ «Авалон ЛТД», ТОВ «Гідропневмосистеми» на підставі договорів постачання.

На підтвердження виконання договорів позивач надав до суду акти здачі-прийняття робіт, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні доручення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що безтоварність операцій позивача з його контрагентами спростовується, наявними в матеріалах справи, первинними документами; позивачем правомірно включено до складу витрат проценти за договорами позики та ці витрати підтверджуються відповідними доказами, а тому висновки податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту за перевіряємий період є необґрунтованим та нарахування позивачу грошових зобов'язань по податку на додану вартість та по податку на прибуток є безпідставним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування валових витрат та визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Досліджуючи зміст господарських операції, з врахуванням наданих первинних документів, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про те, що з наданих документів неможливо встановити строки виконання зобов'язань, розміри оплати, найменування вантажу, його кількість, тоннаж, характер упаковки, пункти завантаження та розвантаження, маршрут перевезення, час подачі транспорту для завантаження, терміни доставки, враховуючи відсутність у позивача відповідних заявок та їх письмових підтверджень з боку контрагентів ТОВ «Держтранссервіс», ПП «Майклод-Юг», ТОВ «Чейз», ТОВ «Екватор-Експрес», ФОП ОСОБА_2, ТОВ ВКСФ «Авалон ЛТД», ТОВ «Гідропневмосистеми», тому фактичне виконання господарських операцій ставиться під сумнів, а відтак відсутність у позивача права на формування валових витрат та податкового кредиту по операціям з зазначеними контрагентами.

З огляду на те, що з наданих до суду первинних документів неможливо встановити фактичне постачання товару та надання транспортних послуг, їх обґрунтування від контрагентів, а також враховуючи, що у зазначених контрагентів позивача відсутні можливості для виконання робіт/послуг, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про заниження позивачем сум податку на прибуток та податку на додану вартість за цими операціями.

Також, однією з підстав для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток став висновок податкового органу щодо безпідставного включення позивачем відсотків, сплачених за користування кредитними лініями в національній валюті, отриманими в установах банків - ПАТ «ОТП Банк» і ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та відсотків, нарахованих за користування позикою (кредитом), отриманою від нерезидента - Корітена Холдінг Лімітед.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договорів № CR11-020/400-2 від 18.02.2011 з ПАТ «ОТП Банк» та № 6212К5 від 07.06.2012 з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» позивачем отримано кредитну лінію в національній валюті в розмірі 12 000 000 грн. та 23 500 000 грн., відповідно.

Відповідачем в ході проведеної перевірки встановлено, що зазначені кошти використані позивачем на надання поворотної фінансової допомоги ТОВ «Об'єднана картонна компанія», ТОВ «Понінківський КПК», ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий комбінат».

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 зазначеного Кодексу Витрати операційної діяльності включають, зокрема, витрати банківських установ, до яких відносяться: процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу.

До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку (п. 141.1 ст. 141 ПК України).

Наведені норми вказують на те, що будь-які витрати мають бути здійсненими саме в межах провадження господарської діяльності підприємства, отже надання позивачем поворотної фінансової допомоги іншим підприємствам не підпадає під ознаки господарської діяльності підприємства.

Враховуючи вищевикладене, позивачем використано грошові кошти, отримані за кредитними лінями від ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», не в межах господарської діяльності, а на надання поворотної фінансової допомоги іншим підприємствам, тому ТОВ «Юг Картон» безпідставно віднесено до складу витрат відсотки, сплачені за користування вказаними кредитними лініями до складу валових витрат підприємства у розмірі 2 604 122,66 грн.

Щодо правомірності віднесення позивачем до складу витрат відсотків, нарахованих за користування позикою (кредитом), отриманою від нерезидента - Корітена Холдінг Лімітед, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 6 розд. І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772, факти виявлених порушень податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п. 5.2 розд. ІІ зазначеного Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення в акті перевірки необхідно також зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Проте, як встановлено в судовому порядку, в порушення наведених приписів, акт перевірки № 29/14-02-22-01/36880389 від 14.01.2014, на підставі якого відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 24.01.2014 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток за рахунок операцій позивача з Корітена Холдінг Лімітед, не відповідає вимогам вказаного Порядку, оскільки в ньому відсутні чіткі та об'єктивні висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Оскільки податковим органом фактично не наведено яким чином позивач порушив вимоги пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України при формуванні валових витрат за рахунок процентів, нарахованих за користування позикою (кредитом), отриманою від нерезидента - Корітена Холдінг Лімітед, з посиланням на відповідні підтверджуючі докази, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного адміністративного суду, що відповідач безпідставно визнав необґрунтованим віднесення позивачем до складу витрат проценти, нараховані за користування позикою (кредитом).

Крім того, як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для висновку про завищення позивачем показника рядка 06.1 «Адміністративні витрати» декларації з податку на прибуток на суму 40 035,70 грн. та 06.2 «Витрати на збут» за період з 01.10 по 31.12.2011 на суму 97 060,66 грн. стало не підтвердження показників декларації первинними документами, у зв'язку з неприйняттям відповідачем даних уточнюючих декларацій, що подані позивачем.

Однак, такі дії відповідача були предметом судового оскарження та постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2013 по справі № 814/5036/13-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014, позов ТОВ «Юг Картон» задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, викладене в листі від 25.11.2013 № 2656/10/14-02-15-015 про визнання неподатковими уточнюючої декларації з податку на прибуток з додатками за ІІ-IV квартали 2011 року від 14.11.2013 (№ ), уточнюючої декларацій з податку на прибуток з додатками за І квартал 2012 (№ ), уточнюючої декларацій з податку на прибуток з додатками за І півріччя 2012 року (№ ), уточнюючої декларацій з податку на прибуток з додатками за 9 місяців 2012 року (№ ), уточнюючої декларацій з податку на прибуток з додатками за 2012 рік (№ ).

Матеріалами справи встановлено, що згідно уточнюючої декларації з податку на прибуток з додатками за ІІ-IV квартали 2011 року поданою позивачем 14.11.2013 та зареєстрованою за № , показники р. 06.1 «Адміністративні втрати» становили 387 682,30 грн., що відповідає даним первинних документів позивача про, що зокрема зазначено в акті.

Згідно уточненої декларації з податку на прибуток за ІІ-IV квартали 2011 року від 14.11.2013 (№ ) показник декларації р. 06.2 «Витрати на збут» за період з 01.10 по 31.12.2011 повністю відповідає даним первинних документів, та становить 676 870,34 грн., що зазначено також в акті перевірки.

Таким чином, показники рядків 06.1 «Адміністративні втрати» та 06.2 «Витрати на збут» повністю відповідають даним первинних документів позивача, про що прямо зазначено в акті перевірки.

З огляду на встановлені в судовому порядку обставини по даній справі, податкове повідомлення-рішення № від 24.01.2014 правомірно визнано протиправним та скасовано у відповідній частині.

З огляду на викладене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційні скарги сторін - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг Картон» та Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний