Справа № 819/3464/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Справа № 876/1087/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним акту перевірки та рішення про застосування фінансових санкцій,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням доповнень до нього просила визнати протиправним акт перевірки щодо дотримання суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, складеного Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 09.09.2015 та рішення Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Збаразької ОДПІ) про застосування фінансових санкцій № 000008/19-06-22/НОМЕР_1 від 17.09.2015.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2016 в задоволені адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржила позивач. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що під час проведення перевірки та прийняття рішення за її результатами контролюючим органом були допущені порушення, зокрема, акт перевірки їй наданий не був, а направлений поштою, що позбавило її права подати відповідні заперечення на висновки викладені у ньому. Крім того, перевірка була проведена з порушенням вимог Податкового законодавства України, а акт перевірки від 09.09.2015 складений з порушенням вимог ст. 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Порядку оформлення результатів фактичної перевірки, оскільки у відповідача відсутні докази про те, що вона була ознайомлена з наказом та направленням на перевірку, відсутній акт про відмову в підписанні наказу, відсутній акт про відмову в допуску до перевірки, відсутній підпис податкового інспектора в журналі перевірок. Беручи до уваги ту обставину, що перевірка проведена на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, судом не вживались заходи з метою з'ясування отримання якої саме інформації послужило підставою для призначення перевірки та у якому порядку така інформація надходила. Тому вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). У зв'язку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити її позов.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що на підставі ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області № 431 від 04.09.2015 працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області з 07.09.2015 по 09.09.2015 була проведена перевірка магазину, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 який належить ФОП ОСОБА_1, з питань дотримання вимог ПК України, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Постанови Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами», Указів Президента України та інших нормативно-правових актів.

В ході проведення перевірки, результати якої оформлено актом від 09.09.2015 встановлено, що у торговому приміщенні вказаного вище магазину, в якому здійснювала підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1, встановлено факт зберігання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, а саме : восьми пляшок пива "Львівське "Світле" за ціною 7,50 грн за пляшку на загальну суму 60 грн. Від отримання та підпису акту перевірки позивач відмовилась, про що свідчать акт відмови від підписання матеріалів перевірки та акт відмови від отримання примірника акта перевірки.

На підставі акта перевірки Збаразькою ОДПІ було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 000008/19-06-22/НОМЕР_1 від 17.09.2015, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не несених до Єдиного реєстру.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутня ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, факт зберігання пива в кількості 8 пляшок "Львівське "Світле" у магазині, який належить позивачу, підтверджується письмовими поясненнями самого платника та розпискою про залишки товарно-матеріальних цінностей. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо визнання акту перевірки недійсним, суд першої інстанції вказав, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, тобто не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії та не породжує будь-яких правових наслідків, а є лише актом, що констатує встановлені під час перевірки порушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.75.1.3 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений у ст.80 ПК України.

Так, згідно вказаної статті, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Для проведення фактичної перевірки необхідним є наявність певних обставин передбачених у п.80.2 ст.80 ПК України.

Як вбачається із наказу, у даному випадку такою обставиною зазначено отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України).

Позивач здійснила допуск контролюючого органу до фактичної перевірки, їй було вручено наказ та пред'явлено службові посвідчення, зауважень до Акта не подавалось, а відтак оскільки допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється відповідними органами.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постанові від 24 вересня 2013 року по справі № 21-255а13 та постанові від 24 грудня 2010 року по справі № 21-25а10.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі : зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, керуючись Законом України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» визначено, що з 01.07.2015 пиво відноситься до алкогольних напоїв.

Відповідно до частин 35-38 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також : для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків. До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням. Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

В абзацах 21, 22 статті 1 вказаного Закону зазначено, що місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Згідно ст.2 цього ж Закону, внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання спирту, а також : для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, для фізичних осіб - суб'єктів господарювання - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Таким чином, законодавцем виключається можливість реєстрації місця зберігання для тих суб'єктів, що не отримали відповідної ліцензії.

Факт зберігання 8 пляшок пива "Львівське" світле 0,5 л не заперечується позивачем. Ліцензія на торгівлю алкогольними напоями у ФОП ОСОБА_1 була відсутня, а тому позивачем вчинено порушення, передбачене ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та застосована відповідна штрафна санкція. Ліцензія ж на роздрібну торгівлю алкогольними напоями отримана лише 01.11.2015, тобто на час проведення перевірки була відсутня.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень відповідає чинному податковому законодавству, процедура його прийняття є правильною, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що згідно чинного законодавства України їй не потрібно було оформляти документи на торговий зал магазину, як місце зберігання алкогольних напоїв і вносити торговий зал магазину до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, оскільки такі є безпідставними та звертає увагу на те, що у даній адміністративній справі перевіряється факт зберігання алкогольних напоїв без наявності ліцензії, за порушення якого до позивача застосовано штрафні санкції, наявність якого було доведено дослідженими в судовому засіданні доказами.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» під час здійснення своєї підприємницької діяльності. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке відповідно до ч.1 ст.200 КАС України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року по справі № 819/3464/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 24.05.2016.