Справа № 2а-9560/12/2670
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2012-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2012 року № 2а-9560/12/2670

О 16 годині 22 хвилини в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Хрещатик, 10,

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого Бояринцевої М.А.

при секретарі судового засідання Шевчук Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення комісії Київського міського військового комісаріату від 22 червня 2012 року про відмову у присвоєнні позивачу статусу учасника бойових дій та про зобов`язання комісію Київського міського військового комісаріату переглянути рішення та виконати пункт 11 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 8 квітня 2009 року № 158, та присвоїти позивачу статус учасника бойових дій.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1994 року № 63, Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 8 квітня 2009 року № 158, та зазначає, що йому неправомірно вдруге відмовлено у визнанні його учасником бойових дій, оскільки він в період з 2004 по 2005 рік приймав участь у бойових діях по бойовому розмінуванню території Лівану. Також, позивач зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва встановлено факт участі ОСОБА_1 у бойовому розмінуванні при виконанні миротворчої місії у складі 3 окремого інженерного батальйону Місії ООН у Лівані з 9 липня 2004 року по 21 липня 2005 року та вказав на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року встановлено неправомірність дій відповідача щодо не присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`та зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій, оскільки Ліван не зарахований до держав, на території яких велися бойові дії.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань із встановлення статусу ветерана війни від 22 червня 2012 року (протокол № 4) відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`з огляду на те, що Ліван не віднесено до регіонів, де велись бойові дії.

В протоколі зазначено, що питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій розглядається комісією Київського міського військового комісаріату з розгляду питань із встановлення статусу ветерана війни на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року № 2а-1515/12/2670.

Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(із змінами та доповненнями, далі Закон № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 5 Закону № 3551 учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 статті 6 Закону № 3551 встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Таким чином, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`чітко визначає осіб, які приймали участь у розмінуванні, як учасників бойових дій.

Згідно Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 8 квітня 2009 року № 158 (із змінами та доповненнями), Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України (далі - Комісії) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_1 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Пунктом 11 Положення № 1058 встановлено, що у разі звернення громадян до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визначення їх учасниками бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає збереженню разом з іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 червня 2011 року у справі № 2о-180/11, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 за участю зацікавленої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт участі ОСОБА_1 у бойовому розмінуванні при виконанні миротворчої місії у складі 3 окремого інженерного батальйону Місії ООН у Лівані з 9 липня 2004 року по 21 липня 2005 року.

Таким чином, зазначене рішення суду є обов`язковим для комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань із встановлення статусу ветерана війни при розгляді матеріалів щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Крім того, суд зазначає про наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року у справі № 2а-1515/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним рішення комісії Київського міського військового комісаріату з розгляду питань із встановлення статусу ветерана війни від 31 серпня 2011 року про відмову у присвоєнні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій (протокол № 8) та зобов`язано Київський міський військовий комісаріат розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Рішення суду набрало законної сили.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року у справі № 2а-1515/12/2670 встановлено, що позивач приймав участь у бойовому розмінуванні при виконанні миротворчої місії у складі 3 окремого інженерного батальйону Місії ООН у Лівані з 9 липня 2004 року по 21 липня 2005 року, як це і передбачено пунктом 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`є безпідставними.

Разом з тим, суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково з огляду на дискреційність повноважень адміністративному органу при прийнятті рішення.

Проте, незважаючи на встановлені в рішенні, яке набрало законної сили, обставини, відповідач вдруге відмовив ОСОБА_1 у встановленні йому статусу учасника бойових дій, повторно посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v., no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Враховуючи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 червня 2011 року та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року, суд приходить до висновку про протиправність рішення комісії Київського міського військового комісаріату від 22 червня 2012 року про відмову у присвоєнні позивачу статусу учасника бойових дій.

При цьому, суд наголошує, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`є вищими по відношенню до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до розуміння Конституційного Суду «верховенство права`вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права.

З огляду на встановлені в суді обставини та з метою належного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку про зобов`язання Київський міський військовий комісаріат розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, згідно пункту 11 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 8 квітня 2009 року № 158, та присвоїти ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно пункту 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань із встановлення статусу ветерана війни від 22 червня 2012 року № 4 щодо відмови в присвоєнні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій (протокол № 4).

3. Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, згідно пункту 11 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 8 квітня 2009 року № 158, та присвоїти ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

4. Зобов`язати відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судові витрати в сумі 35 (тридцять п`ять) грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків Київського міського військового комісаріату за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А.Бояринцева

Повний текст постанови складений 3 серпня 2012 року.