Справа № 760/22485/15-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА
Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мацедонської В.Е.,

суддів Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,-

в с т а н о в и в:

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, без врахування раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позові. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги виникає саме при встановленні інвалідності, при цьому законодавцем передбачено отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі після первинного встановлення інвалідності тільки протягом двох років, під час повторного огляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу начальника Київського інституту військово-повітряних сил від 04 квітня 1997 року №116 ОСОБА_1 з 11 червня 1997 року виключено із списків /постійного/ особового складу інституту, всіх видів забезпечення, та направлено на військовий облік Залізничного РВК м.Києва.

Позивач проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан в період з 10 грудня 1981 року по 25 січня 1982 року, участь у бойових діях приймав та має право на відповідні пільги.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №146549 позивачу за наслідками первинного огляду встановлено третю групу інвалідності з 14 червня 2011 року (поранення, контузія), причина інвалідності захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної віськово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №961 від 27 травня 2011 року) поранення, контузія, захворювання підполковника запасу ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0435022 позивачу за наслідками повторного огляду встановлено другу групу інвалідності з 22 червня 2015 року (поранення, контузія), причина інвалідності захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

28 серпня 2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про опрацювання поданих ним документів та направлення відповідного пакету документів до Міністра оборони України через Департамент фінансів Міністерства оборони України для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності на підставі довідки МСЕК від 08 липня 2015 року серії АВ №0435022 (з 22 червня 2015 року).

Як вбачається з листа Київського міського військового комісаріату від 01 вересня 2015 року №8533, відповідно до заяви позивача надсилаються до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи для надання висновку стосовно правомірності отримання грошової допомоги. До зазначеного листа додано заяву позивача, паспорт, ідентифікаційний код, довідка МСЕК АВ №0435022 від 08 липня 2015 року, копія витягу із наказу від 04 квітня 1997 року №116, копія витягу ЦВЛК від 27 травня 2011 року №961.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що з 08 липня 2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи, а тому на Міністерство оборони України повинен бути покладений обов`язок саме нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а не стягнути її недоплачену частину.

За наслідками перегляду судового рішення в порядку апеляційного провадження колегія суддів приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п.«б» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

В силу ч.9 ст.16-3 вищезазначеного Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Підпунктом 1 п.6 вказаного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Колегія суддів звертає увагу, що наведена норма не містить посилань на встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин під час первинного чи повторного огляду інваліда медико-соціальною експертною комісією.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Разом з тим, вказана норма не може бути застосована до позивача, оскільки вона стосується військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів, натомість, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 є особою, звільненою з військової служби.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Пунктами 13, 15 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Таким чином, підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення не прийняв, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Отже, висновок суду першої інстанції про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є передчасним та не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що листом Київського міського військового комісаріату від 01 вересня 2015 року №8533 відповідно до заяви позивача були надіслані до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи для надання висновку стосовно правомірності отримання грошової допомоги, проте рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідачем, всупереч нормам чинного законодавства України, прийнято не було, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про виплату одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2016 року (К/800/34580/15).

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на порушення предметної підсудності при розгляді справи Солом`янським районним судом м.Києва, оскільки даний спір стосується одноразової грошової допомоги, яка є соціальною виплатою, та в силу вимог п.4 ч.1 ст.18 КАС України адміністративні справи щодо таких спорів підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді А.Ю.Кучма

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Кучма А.Ю.

Лічевецький І.О.