Справа № 460/1193/14-а,2-а/460/32/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Справа № 876/11812/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 19.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Свидницької сільської ради Яворівського району про визнання незаконним та скасування рішення за №176 від 11 травня 2012 року «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в с.Руда Краковецька Яворівського району Львівської облаві гр.ОСОБА_3».

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 19.11.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням відповідача ОСОБА_3 передано у власність частину належної йому земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження по справі закрити.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Свидницької сільської ради Яворівського району за №176 від 11 травня 2012 року «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в с.Руда Краковецька Яворівського району Львівської облаві гр.ОСОБА_3» надано третій особі 0,1397 га земельної ділянки, що розташовано поряд земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Також рішенням Свидницької сільської ради ва №237 від 20 листопада 2012 року затверджено межі земельних ділянок в селі Руда Краковецька між гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод під час виконання нею робіт по зведенні огорожі між суміжними земельними ділянками в с. Руда Краковецька Яворівського району Львівської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Не заперечуючи вказаних вище висновків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги норм процесуального законодавства, так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як видно з рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року та це не заперечується стороною апелянта, що 22.03.2013 року ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 0,1397 га, кадастровий номер :06:001:0110, яке зареєстровано в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто спірне рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

В судовому засіданні сторони зазначили, що спірна земельна ділянка 21.02.2013 року зареєстрована в Держаному реєстрі прав на нерухоме майно та їй присвоєно кадастровий номер :06:001:0110, одночасно подавши про це Свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі є скасування рішення Свидницької сільської ради Яворівського за №176 від 11 травня 2012 року «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в с.Руда Краковецька Яворівського району Львівської облаві гр.ОСОБА_3».

Державний акт на право власності на землю це документ, що посвідчує право власності або постійного користування земельною ділянкою юридичною чи фізичною особою, наданий в установленому порядку та оформлений за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законів України, колегія суддів вважає, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2013 року у справі №21-228а13.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 19.11.2015 року у справі №460/1193/14-а скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_6

Повний текст виготовлено 24.05.2016р.