Справа № 818/341/16
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р. Справа №818/341/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника відповідача - Сокур Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/341/16

за позовом ОСОБА_2

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області (далі - ТУ ДСАУ у Сумській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області (далі - ГУ ДКСУ у Сумській області, третя особа), в якому просить суд:

- визнати дії ТУ ДСАУ у Сумській області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015р. включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015р., відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") неправомірними;

- зобов'язати ТУ ДСАУ у Сумській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015р. включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015р., відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Позовні вимоги позивач мотивуються тим, що ненарахування та невиплата позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015р. відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015р., відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") порушують права позивача.

В судове засідання позивач не з'явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив суд розглядати справу за його відсутності.

На вказаний адміністративний позов представник ТУ ДСАУ у Сумській області подав письмові заперечення (а.с.19-23), в яких, зокрема, зазначив, що ТУ ДСА України в Сумській області у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), вважаючи, що реалізація положень вказаної норми є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року № 268 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Проте, такі зміни з незалежних від відповідача причин протягом спірного періоду не були внесені.

Крім того відповідач зазначив, що після прийняття Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 02.03.2015 року № 217-VIII, за якими оплата праці працівників апарату суду мала здійснюватися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену у письмових запереченнях та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду третьою особою було надіслано письмове пояснення (а.с.25) в яких йдеться про те, що відповідно до ст..145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України здійснює, крім інших, Державна судова адміністрація України. Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, відповідно до наданих йому повноважень, не здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам судів. Тобто, Головне управління, як орган державної влади, не має жодного зобов'язання перед позивачем.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

У спірний період позивач працювала на посаді секретаря судового засідання в Шосткінському міськрайонному суді Сумської області., що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-14).

Дана посада відноситься до шостої категорії посад державного службовця у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» від 24 лютого 2003 року № 88-р.

Заробітна плата у цей період виплачувалась позивачу, виходячи з розміру посадового окладу в 1218,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме - розрахунковими листами (а.с.58-61) та не заперечується представником відповідача.

При цьому, як свідчить з матеріалів справи, головою Шосткинського міськрайонного суду було надіслано на ТУ ДСА в Сумській області перелік змін до штатного розпису з 28.03.2015р. У відповідь, відповідачем - ТУ ДСА в Сумській області було надано роз'яснення Шосткинському міськрайонному суду (а.с.15) відносно того, що посадові оклади працівників апарату суду регулюються постановою КМУ від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів державної влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Верховною Радою України прийнято Закон України «Про справедливий суд», яким затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників апарату суду визначаються статтею 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, згідно з пунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк до дня набрання чинності, а саме з 28.03.2015р. цим Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим законом. Станом на 14.05.2015р. Кабінетом Міністрів України не внесені відповідні зміни у постанову №268 від 09.03.2006р., тому застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45-47 до постанови КМУ №268 від 09.03.2006р.

В зв'язку з вищевикладеним відповідачем було повернуто до Шосткинського міськрайонного суду перелік змін до штатного розпису без затвердження.

Вважаючи вказані дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та невиплаті позивачу заробітної плати неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям відповідача, суд керувався наступним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Натомість частиною 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 07.07.2010р.) передбачено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Водночас відповідно до ст.149 вказаного Закону правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу.

У свою чергу, за змістом ч.7 ст.33 Закону України «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведених правових положень Кабінет Міністрів України затвердив Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих спеціалізованих судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додатки 44-47 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006р. у редакції постанови Кабінету Міністрів України №700 від 12.05.2007р.).

При цьому, відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №482 від 20.05.2009р. коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати, яка, в свою чергу згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становила 1218,00 грн.

З огляду на викладене, особи, які в 2014 році займали посади державних службовців, мали право на посадовий оклад у розмірі 1218,00 грн.

14.10.2014р. був прийнятий Закон України «Про прокуратуру», пунктом 5 Прикінцевих положень якого внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та доповнено її новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Зазначені зміни набрали чинності 26.10.2014р.

Отже, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Абзацом же другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо), не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Абзац другий частин першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" був прийнятий після прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із названих Законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону про Державний бюджет України на 2014 рік і суперечать Закону України "Про судоустрій і статус суддів", застосуванню не підлягають.

Таким чином, взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Держаний бюджет, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи Державної судової адміністрації, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Викладене дозволяє дійти до висновку, що з 26 жовтня 2014 року працівники апаратів судів мають право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру".

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013р. (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325), та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України", це право підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

З 1 січня 2015 року набрали чинності Закон України від 28.12.2014 р. № 79-VIII, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI, і Закон України від 28.12.2014р. № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік", якими встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетний кодекс України із змінами і Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" по-іншому врегульовували відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", то вони мають пріоритет у застосуванні.

Проте делеговане Кабінету Міністрів України з 1 січня 2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, прийнявши постанову від 02.09.2015р. №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (набрала чинності з 9 вересня 2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

З 29 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12.02.2015р. №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", якимЗакон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

В абзаці другому частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 12.02.2015 р. № 192-VIII закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

2 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий Закон України № 217-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Підпунктом 12 пункту 1Закону № 217-VIII з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Внісши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік, яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Проте Закон України від 02.03.2015 р. № 217-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" набрав чинності з 13 березня 2015 року, а Закон України від 12.02.2015 р. № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" - з 29 березня 2015 року, тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 8 вересня 2015 року - відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім цього, у цій же справі Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Згідно з Положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Наказом ДСА України № 82 від 05.04.2011, територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у т.ч. суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів.

Статтею 146 Закону України № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") встановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Разом із тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату у розмірі, визначеному Законом. Відсутність відповідного фінансування, так само як невиконання окремими суб'єктами владних повноважень покладених на них завдань і функцій, не може бути підставою для відмови у перерахунку посадового окладу позивача для забезпечення достатнього життєвого рівня, відповідно до Законів України.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач як працівник апарату місцевого суду має право на перерахунок посадового окладу за період з 26.10.2014 по 28.03.2015р. включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015р. включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

А відтак, відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 по 28.03.2015р. включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015р. включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

З урахуванням викладеного, суд вважає, що зобов'язання відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015р. включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015р. включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо) є належним способом захисту порушеного права.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд керується нормами п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не довів свою правову позицію щодо правомірності оскаржуваних дій.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 94 КАС України у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії - задовольнити в повному обсязі

Визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській (40002, Сумська область, м. Суми, вул. Перемоги, 4, код 26270240) області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_2 (41100, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 року включно відповідно до ст. 144 "Про судоустрій та статус суддів" та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року, відповідно до ст. 147 "Про судоустрій та статус суддів".

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Сумській області (40002, Сумська область, м. Суми, вул. Перемоги, 4, код 26270240) здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_2 (41100, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, відповідно до ст. 147 "Про судоустрій та статус суддів" в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Сумській області (40002, Сумська область, м. Суми, вул. Перемоги, 4, код 26270240) здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_2 (41100, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року, відповідно до ст. 144 "Про судоустрій та статус суддів" в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу. .

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 04.05.2016 року.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець