Справа № 804/2016/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 р. Справа № 804/2016/16
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «МІСЬКАВТОПАРК» Дніпропетровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про визнання протиправною постанови та зобов'язання вчинити дії, -
Комунальне підприємство «МІСЬКАВТОПАРК» Дніпропетровської міської ради звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про визнання протиправною постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 25.03.2016 року звернувся до відповідача для здійснення нотаріальних дій, однак відповідачем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з наявністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про зареєстроване право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за іншим суб'єктом. Позивач вважає відмову відповідача незаконною та такою, що порушує його права.
Позивачем надано до судового засідання через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.
Від відповідача до суду також надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не надходило.
Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частинами 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставині справи.
Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса Павловської Г.О. для здійснення нотаріальної дії. Під час перевірки наданих документів нотаріусом було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій у зв'язку з наявністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про зареєстроване право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за іншим суб'єктом.
На зазначеній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 знаходиться автостоянка, яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2000 р., який укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності на автостоянку на ім'я ОСОБА_3 було видано Дніпропетровським міськвиконкомом 17.05.2000 р. на підставі рішення №139 від 20.01.2000 р.
Так, судовим рішенням було встановлено, що протиправні дії суб'єкта владних повноважень не можуть створювати правомірних наслідків, а, отже, ОСОБА_4 не набув право власності на об'єкт нерухомого майна - автостоянку по АДРЕСА_1. Так, ОСОБА_3 не мав права відчужувати автостоянку, тому ОСОБА_2 не набув права власності за договором купівлі-продажу від 11.08.2000 року.
У зв'язку з цим позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області для вчинення нотаріальних дій відносно зазначеної стоянки. Однак, відповідачем було відмовлено в здійсненні нотаріальних дій, про що було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.03.2016 р.
Відповідач обґрунтував свою відмови тим, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Коноваленко А.В. 30.10.2014 було внесено запис за номером 7599198 про реєстрацію права власності на встановлену автостоянку за ОСОБА_2
Позивач вважає дану постанову протиправною, у зв'язку з чим оскаржив її в судовому порядку.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до підпункту 5 п. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державний реєстратор) - особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації, нотаріус. Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
У відповідності до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є:
1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Отже, відповідач діє як державний реєстратор прав на нерухоме майно та здійснює дії щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно з урахуванням приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства у відповідності до Постанови Пленуму ВАСУ «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року N 8.
У відповідності до пункту 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:
1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;
2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;
3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;
4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;
6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;
7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;
8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;
9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;
10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;
11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.
В той же час пп.4 п.24 Порядку передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:
1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;
2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав;
3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.
У відповідності до п.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. № 755-IV Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:
1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;
2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»;
3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.
У відповідності до пп.3. п. 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. № 755-IV суб'єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті: проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.
У відповідності до інформаційної довідки відносно адреси м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, встановлено, що 30.10.2014 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис за номером 7599198 державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Коноваленко А.В. про реєстрацію права власності на автостоянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2000 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
ОСОБА_3 у свою чергу набув право власності на зазначену автостоянку на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №139 від 20.01.2000 р., яким було введено в експлуатацію вказаний майданчик.
Згідно з п. 1.6 «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року N 121 (надалі - інструкція), державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності.
У відповідності до п. 1.8 «Інструкції», державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти нерухомості, будівництво яких закінчено, та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності та при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об'єкти.
Отже, до моменту введення об'єкту в експлуатація право власності виникає виключно на будівельні матеріали а не на цілісний об'єкт нерухомого майна.
Згідно зі ст. 225 ЦК УРСР (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.
Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною лише на підставах і з наслідками, що передбачені законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків; при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків.
Отже, оскільки ОСОБА_3 не набув право власності зазначену автостоянку на підставі рішення міської ради №139, то реєстрація права власності за ОСОБА_2, внесена на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2000 р., має бути скасована.
У відповідності до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141 державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У відповідності до абз.2 п.11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Комунальне підприємство «МІСЬКАВТОПАРК» представляє інтереси територіальної громади м. Дніпропетровська, яка є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. Таким чином, КП «МІСЬКАВТОПАРК» є повноважною особою для звернення до нотаріуса щодо скасування запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2
Окрім того, строк дії договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та Дніпропетровської міської радою сплинув 06.04.2016 р., отже права ОСОБА_2 на використання автостоянки за адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 не порушуються.
Згідно до п. 8 ч.1 ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів.
Відповідно до норм Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" розпорядження земельними ділянками, передача їх у власність чи користування громадян та юридичних осіб належать до повноважень Дніпропетровської міської ради.
Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 266 Податкового кодексу України, перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної або міської ради про встановлення збору.
Таким чином, Дніпропетровська міська рада в особі КП «МІСЬКАВТОПАРК», реалізуючи правомочності власника звернулась до нотаріуса як заінтересована особа, яка є орендодавцем земельної ділянки за адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1.
Надання позивачем необхідного переліку документів відповідачу, підтверджено самою постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тобто посилання в оскаржуваній постанові на ст.49 Закону України «Про нотаріат», п.1.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд вважає безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.
Зазначені вище норми діючого законодавства, вказують на те, що під час реєстрації похідного права власності, нотаріус є державним реєстратором, який зобов'язаний скасувати запис у Державному реєстрі зокрема на підставі рішення суду, який є підставою для скасування відповідного права власності. При цьому у реєстратора відсутні повноваження просити під час проведення нотаріальної дії додаткові документи та, відповідно, у разі їх відсутності відмовляти у проведені зазначеної вище дії.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи і наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечень проти позову відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, не надав, правомірність прийнятого рішення належним чином не довів.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Комунального підприємства «МІСЬКАВТОПАРК» Дніпропетровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни, про визнання про визнання дій протиправними та зобов'язання зареєструвати право власності та вчинити інші дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області щодо посвідчення реєстрації спеціально обладнаного майданчику для паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловську Ганну Олегівну, на підставі наданих 25.03.2016 року документів, вчинити певні нотаріальні дії та скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 внесеного 30.10.2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 7599198 державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Коноваленко А.В. відносно автостоянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Степаненко