Справа № 802/204/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2016 р. Справа № 802/204/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: Мавроді Р.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Херсонської митниці Державної фіскальної служби України

про: стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Херсонська Митниця ДФС, відповідач), в якому просить суд, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 229774,61 грн., в тому числі заробітну плату за березень 2014 року в розмірі 2253,19 грн., заборгованість по відпустці та допомоги на оздоровлення в сумі 10973,86 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 216547,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом від 07.05.2014 за №1202-о Міністерства доходів і зборів України, ОСОБА_1 12.05.2014, звільнено у порядку переведення, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України, з посади першого заступника начальника Севастопольської митниці Міндоходів. Також, вказаним наказом зобов'язано забезпечити проведення розрахунку з позивачем відповідно до діючого законодавства. Однак, як зазначає позивач, відповідач не провів повного розрахунку з ним, зокрема йому не виплачена заборгованість по заробітній платі за березень 2014 року та заборгованість по відпустці та допомоги на оздоровлення, яка нарахована, що підтверджується довідкою від 29.04.2014 №05-38/65. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у адміністративному позові та додаткових пояснень.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення. Зокрема, представник відповідача зазначила про безпідставність тверджень позивача щодо заборгованості по заробітній платі за березень 2014 року та заборгованість по відпустці та допомоги на оздоровлення, оскільки належних доказів (наказ про відпустку, табель робочого часу), які б підтверджували факт перебування позивача у відпустці не надано. Таким чином, на думку представника відповідача дані наведені у довідці від 29.04.2014 №05-38/65 не мають підтвердження. У зв'язку з цим представник відповідача вважає, що розрахунок був проведений в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, з 04.06.2013 по 12.05.2014 працював у Севастопольській митниці Міндоходів першим заступником начальника митниці.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 07.05.2014 позивач з 12.05.2014 був звільнений з посади першого заступника начальника Севастопольської митниці у порядку переведення до Вінницької митниці. Цим же наказом зобов'язано провести розрахунок з ОСОБА_1 згідно з діючим законодавством.

Разом з тим, з матеріалів справи суд вбачає, що позивачу була видана довідка Севастопольської митниці від 29.04.2014 року №05-38/65, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 нараховані відпускні за період з 24.03.2014 по 08.05.2014 та матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 10973,86 грн., які не були виплачені в зв'язку із відсутністю коштів на казначейських рахунках митниці.

Відтак, позивач звернувся до Херсонської митниці ДФС, яка є правонаступником Севастопольської митниці щодо оплати заборгованості із заробітної плати на загальну суму 10937,86 грн., за час перебування у щорічній відпустці згідно наказу Севастопольської митниці Міндоходів від 24.03.2014 № 40-в з 20.03.2014 по 08.05.2014.

Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з реорганізації Кримської та Севастопольської митниць Міндоходів, що підтверджується протоколом від 03.09.2015 №1.

Під час засідання комісії встановлено, що в табелі робочого часу за вказаний період, перебування ОСОБА_1 у відпустці, не відображено та нарахування заробітної плати за березень 20І4 р. проведено в повному обсязі. Табель обліку робочого часу за квітень 2014 року відсутній.

Відтак, комісією прийнято рішення про направлення запиту до Вінницької митниці ДФС про надання підтверджуючих документів стосовно перебування даної особи у щорічній відпустці (лист Херсонської митниці ДФС від 22.09.2015 № 3451/21-70-05).

Листом від 24.09.2015 № 9781/8/02-80-04 Вінницька митниця ДФС повідомила відповідача про відсутність у особовій справі ОСОБА_1 наказу Севастопольської митниці Міндоходів від 24.03.2014 № 40-в та запису про його перебування у відпустці.

Після отриманої відповіді відбулось повторне засідання комісії з реорганізації Кримської та Севастопольської митниць Міндоходів, що підтверджується протоколом від 25.09.2015 № 2.

На засіданні комісія ухвалила рішення не проводити оплату заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 за час перебування у щорічній відпустці згідно наказу Севастопольської митниці Міндоходів від 24.03.2014 № 40-в за період з 20.03.2014 по 08.05.2014, через відсутність підстав.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про працю» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 2 цього Закону, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить також додаткова заробітна плата, яка визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. 22 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Разом з тим, позивач працюючи на посаді першого заступника начальника Севастопольської митниці Міндоходів був державним службовцем. Відтак, відповідно до п.п. 4, 7 ч. 1 ст. 70 Закону України «Про державну службу» (який діяв до 31.12.2015) державний службовець має право на: оплату праці залежно від займаної посади державної служби, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу державного службовця; відпустку, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Таким чином, проаналізувавши зазначені вище норми, суд дійшов висновку, що держава гарантує кожному право на працю, яка повинна бути відповідно винагороджена заробітною платою за виконану роботу, в розмірі, що передбачена актами законодавства або колективним договором на підставі укладеного трудового договору.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 в період з 24.03.2014 по 08.05.2014 перебував у відпустці на підставі наказу Севастопольської митниці Міндоходів від 24.03.2014 № 40-в. Про зазначений факт свідчить довідка від 29.04.2014 №05-38/65, яка видана Севастопольською митницею Міндоходів. Відповідно до вказаної довідки позивачу були нараховані відпускні за період з 24.03.2014 по 08.05.2014 та матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 10973,86 грн. У зв'язку із відсутністю фінансування на казначейських рахунках Севастопольської митниці Міндоходів, дана сума не виплачена, податки та збори не утримано.

Представником відповідача зазначено, що наказ від 24.03.2014 № 40-в, відповідно до якого було нараховано позивачу відпускні та матеріальну допомогу до Херсонської митниці не надходив у особовій справі ОСОБА_1 він також відсутній.

З метою встановлення факту видачі наказу від 24.03.2014 № 40-в судом витребувано у відповідача книгу обліку наказів Севастопольської митниці Міндоходів. Однак, відповідачем 01.04.2016 надано письмову відповідь, в якій зазначено, що згідно наявних баз обліку Херсонської митниці ДФС книга обліку наказів Севастопольської митниці Міндоходів до Херсонської митниці ДФС не передавалась.

Крім того, з метою повного і всебічного з'ясування обставин у справі, суд ухвалою суду від 01.04.2016 та 20.04.2016 витребував у Державної фіскальної служби України належним чином завірені копії документів про виплату заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2014 року; інформацію про перебування ОСОБА_1 у черговій щорічній оплачуваній відпустці за період з 24.03.2014 по 08.05.2014, належним чином завірену копію наказу про надання такої відпустки, розрахунок відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення, інформацію та підтверджуючі докази щодо їх нарахування, виплати.

22.04.2016 на адресу суду від Державної фіскальної служби України надійшов лист, в якому зазначено, що Державна фіскальна служба України направляє наявну інформацію, а саме:

- належним чином завірені копії розрахункових листів, отриманих з Програмного Забезпечення «Парус» блоку «Заробітна плата» Херсонської митниці ДФС за березень - травень 2014 року;

- належним чином завірені копії табелів обліку робочого часу, отримані з Програмного Забезпечення «Парус» блоку «Заробітна плата» Херсонської митниці ДФС за березень - травень 2014 року;

- довідку про встановлений розмір заробітної плати (інформація з електронної бази Севастопольської митниці Міндоходів);

- довідку про розрахунок середньоденної заробітної плати (інформація з електронної бази Севастопольської митниці Міндоходів).

Крім того, повідомлено, що інформацією щодо перебування першого заступника начальника Севастопольської митниці Міндоходів ОСОБА_1 у щорічній відпустці у період з 24.03.2014 по 08.05.2014 має володіти Херсонська митниця ДФС.

Таким чином, судом вжито усіх можливих заходів щодо встановлення факту перебування ОСОБА_1 у черговій щорічній оплачуваній відпустці за період з 24.03.2014 по 08.05.2014, проте єдиним доказом який свідчить про те, що ОСОБА_1 був у відпустці з 24.03.2014 по 08.05.2014 є довідка від 29.04.2014 №05-38/65, яка видана Севастопольською митницею Міндоходів.

Разом з тим, позивачем у судовому засідання також зазначено, що після подання даного позову, з врахуванням наданого відповідачем розрахункового листа за березень 2014 року та отриманої виписки по картковому рахунку у ПАТ «Райффайзен банк Аваль», з'ясувалось, що відповідачем проведено виплату заробітної плати позивачу в не повному обсязі.

З наданого відповідачем розрахункового листа за березень 2014 року, суд вбачає, що позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 5916,63 грн., а з відрахуванням податків і зборів - 4663,19 грн. Проте, як свідчать дані з карткового рахунку у ПАТ «Райффайзен банк Аваль» з виплати зарплати за період з 01.01.2014 по 12.05.2014, відповідачем проведено лише виплату авансу в розмірі 2410,00 грн. - 12.03.2014.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні з роботи позивач, не проведено з ним повного розрахунку, а саме в повній мірі не виплачено заробітну плату за березень 2014 року в розмірі 2253,19 грн. (4663,19 - 2410,00) і не виплачено відпускні за період відпустки з 20.03.2014 по 08.05.2014 та допомоги на оздоровлення в загальній сумі 10973,86 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Державної фіскальної служби України від 08.09.2014 року №3904/7/99-99-05-03-01-17, яким надано роз'яснення Вінницькій митниці та Херсонській митниці, що обов'язки щодо розрахунків з працівниками Севастопольської митниці переходять до Херсонської митниці, яка визначена правонаступником Севастопольської митниці. Суд погоджується з вказаним, з огляду на таке.

Відповідно до додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» Севастопольську митницю Міндоходів реорганізовано шляхом приєднання до Херсонської митниці ДФС.

Заходи, пов'язнані з організацією утворення територіальних органів Державної фіскальної служби здійснюються згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 13.08.2014 №41 «Про організацію утворення територіальних органів Державної фіскальної служби».

Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Щодо позовних вимог про компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Правовий аналіз норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не були виплачені належні йому суми в день звільнення, відтак суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Згідно абзацу 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки №1812/21-70-05 від 15.04.2016, середньоденна заробітна плата позивача складає 295,83 грн.

Період затримки розрахунку при звільненні становить 732 дня з 13.05.2014 по 13.05.2016.

Таким чином, відповідний розмір компенсації становить 216547,56 грн. (732*295,83).

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представником відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо перебування його в період з 24.03.2014 по 08.05.2014 у відпустці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі за березень 2014 року та заборгованість по відпустці та допомоги на оздоровлення.

Відповідно до положень пунктів 2 і 3 ст.256 КАС України, постанову в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді звернути до негайного виконання.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зі сторін спору їх не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Херсонської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 229 774,61 грн. (двісті двадцять девять тисяч сімсот сімдесят чотири грн. 61 коп.) , в тому числі заробітну плату за березень 2014 року в сумі 2253,19 грн., заборгованість по відпустці та допомоги на оздоровлення в сумі 10973,86 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 216 547,56 грн., з відрахуванням всіх податків та обов'язкових платежів до бюджету.

3. Постанову в частині стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна