Справа № 806/444/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м.Житомир справа № 806/444/16

час прийняття: 11 год. 30 хв. категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретаря судового засідання Маленька Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Петренко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області про визнання дій протиправними в частині невиплати заробітної плати за період з 26.10.2014року по 28.03.2015року включно відповідно до вимог ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015року по 31.12.2015року включно відповідно до вимог ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати за вказані періоди.

Заявою від 22.04.2016року Позивач збільшив позовні вимоги щодо зобов'язання Відповідача виплатити заробітну плату в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.04.2016року Державну судову адміністрацію України було залучено в якості другого Відповідача.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і зазначив, що Позивач з 26.07.2006року працює в Богунському районному суді м.Житомира, а з 20.10.2010 року і по теперішній час перебуває на посаді заступника керівника апарату цього ж суду та має 9 ранг державного службовця в межах 5 категорії.

Як зазначив представник Позивача, за період з 26.10.2014року по 28.03.2015року включно Позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата без врахування вимог ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а за період з 29.03.2015року по 31.12.2015року включно - без врахування вимог ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо розміру його посадового окладу, що призвело до порушення прав Позивача.

Представник Відповідачів, Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області та Державної судової адміністрації України, в судовому засіданні проти позову заперечила і зазначила, що Позивачу, як працівнику установи, що фінансується з державного бюджету, оплата праці здійснюється виключно на підставі актів Кабінету Міністрів України. На думку представника Відповідачів, протягом спірного періоду нарахування та виплата заробітної плати Позивачу здійснювалася у повній відповідності до рішень КМ України, прийнятих із врахуванням положень ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача, заперечення представника Відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов нарахування та виплати заробітної плати працівникам апарату місцевих судів регулюються такими законодавчими та нормативно-правові актами: Закон України від 07 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон про судоустрій і статус суддів); Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон про забезпечення права на справедливий суд); Закон України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон про державну службу); Закон України від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон про прокуратуру); постанова Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - Постанова КМУ N 268); постанова Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова КМУ N 644), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач з 26.07.2006року працює в Богунському районному суді м.Житомира, а з 20.10.2010 року і по теперішній час перебуває на посаді заступника керівника апарату цього ж суду та має 9 ранг державного службовця в межах 5 категорії.

Сторони не заперечують, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на відповідний поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Сторони визнають, що Позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата за період з 26.10.2014року по 28.03.2015року включно без врахування вимог ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII) щодо розміру посадового окладу Позивача як працівника апарату місцевого суду, а за період з 29.03.2015року по 31.12.2015року включно - без врахування вимог ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") щодо розміру посадового окладу Позивача.

Суть спору між сторонами зведена виключно до того, чи зобов'язані були Відповідачі нараховувати та виплачувати Позивачу заробітну плату за вказані спірні періоди виключно із врахуванням розміру посадового окладу Позивача як працівника апарату місцевого суду, що зазначений положеннями ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Безспірно, за приписами ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII), що набрав чинності з 26.10.2014року, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Аналогічна правова норма щодо посадового окладу працівника апарату суду містилася також в ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), що набрала чинності з 29.03.2015року.

Вказана правова норма виключена згідно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. N 889-VIII), що набрав чинності з 01.05.2016року.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд враховує, що згідно із ч.1 ст.145, ч.1 ст.146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Аналогічні норми були передбачені ч. 1 ст. 142, ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, Відповідачі по справі можуть здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділені правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу Позивача.

Більш того, законодавець чітко визначив механізм реалізації вказаних правових норм щодо збільшення посадових окладів працівникам апаратів судів.

Так, відповідно до п.13 Розділу XIII Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII) Кабінет Міністрів України був зобов'язаний у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів";

Аналогічно, законодавець підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" зобов'язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Одночасно, пункт 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України ( в редакції Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року N 79-VIII) у частині регулювання розміру посадового окладу працівника апарату суду прямо зазначав, що вони (посадові оклади) визначаються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На думку суду, реалізація положень вищевказаних норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" можлива була виключно за умови виконання Кабінетом Міністрів України вимог стосовно приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, в тому числі шляхом забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів, зокрема шляхом приведення у відповідність до наведених вимог Закону постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Саме постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55,

Так, відповідно до додатка N 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 700) затверджено схеми посадових окладів державних службовців різних органів влади, в т. ч. посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних (спеціалізованих) судів.

Лише пунктом 6 постанови Уряду від 02.09.2015 N 644, на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України N 268 від 09.03.2006 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", виклавши у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Водночас слід зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України від 02.09.2015року N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" не містить вказівок про поширення її дії стосовно виплаченої раніше (у 2014 - 2015 роках) заробітної плати, або про необхідність проведення перерахунку заробітної плати працівникам апаратів судів за попередні періоди. Таким чином, дія зазначеної постанови на інші спірні правовідносини ( за період з 26.10.2014року по 09.09.2015року) не поширена.

З 9 вересня 2015 року посадові оклади працівників апарату судів, в тому числі Позивача, повинні були виплачуватися у розмірах, визначених Постановою КМУ N 644.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у Відповідачів у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати Позивачу, як заступнику керівника апарату місцевого суду, заробітну плату з урахуванням розміру посадового окладу, який був визначений в ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII) та в ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

При розгляді вказаного спору суд враховує Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010, в якому прямо зазначено, що в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів", необхідно розуміти так, що:

- фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України;

- від імені держави забезпечення фінансування судів здійснюють Кабінет Міністрів України шляхом розроблення та подання до Верховної Ради України проекту закону про Державний бюджет України та Верховна Рада України шляхом затвердження Державного бюджету України виключно законом України, здійснення контролю за його виконанням і прийняття рішення щодо звіту про його виконання;

- у Державному бюджеті України мають визначатися окремо для всіх судів України видатки на їх утримання не нижче рівня, що надає можливість незалежного здійснення правосуддя, з подальшим забезпеченням повного і своєчасного виділення таких видатків;

- органи виконавчої влади беруть участь в організаційному забезпеченні функціонування судів і діяльності суддів у випадках та в порядку, передбачених Конституцією України та законами України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області та Державна судова адміністрація України діяла в межах своїх повноважень та не ухилялись від виконання обов'язків, як розпорядників бюджетних коштів, так як не наділені повноваженнями від імені Держави забезпечувати фінансування судів.

В аспекті зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010 саме Кабінет Міністрів України та Верховна рада України, а не Відповідачі по справі, від імені Держави забезпечують фінансування та належні умови для функціонування судів, в тому числі апарату місцевого суду.

Разом з тим, в розумінні вимог ст.52 КАС України така заміна Відповідача по даній справі є недопустима, так як призводить до зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача про зобов'язання саме Державну судову адміністрацію України та її Територіальне управління в Житомирські області вжити заходи для перерахування та виплати Позивачу, як заступнику керівника апарату Богунському районному суді м.Житомира, заробітної плати за період з 26.10.2014року по 28.03.2015року включно відповідно до вимог ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015року по 31.12.2015року включно відповідно до вимог ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України відсутні підстави для стягнення чи відшкодування судових витрат по даній справі.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 16 травня 2016 р.