Справа № 803/658/16
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Справа № 803/658/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання - Шаблій Л.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Локачинського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 4 квітня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Локачинського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №160/196/15-ц від 14 травня 2015 року в частині накладення арешту на нежиле приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання відділ державної виконавчої служби Локачинського районного управління юстиції внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про зняття арешту та заборони відчуження на нежиле приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Локачинського районного управління юстиції Склезя Ю.М. від 4 квітня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження порушені права та інтереси позивача, оскільки накладено арешт на нерухоме майно - нежиле приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Дане майно є предметом іпотеки за іпотечним договором від 5 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 На даний час ОСОБА_1 не звертав стягнення на заставлене майно, тому позивач вважає, що відповідач не мав підстав арештовувати заставне майно.

В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позов.

Відповідач в письмовому запереченні на позов від 13 травня 2016 року пред'явлені позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження було в межах суми боргу на суму 1 608 638,30 грн. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності та не заперечив щодо задоволення позову.

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із статтею 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою, другою статті 25 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 57 Закону №606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Старшим державним виконавцем ВДВС Локачинського районного управління юстиції Склезь Ю.М. 4 квітня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 в межах суми звернення стягення 1 608 638,30 грн.

Крім того, статтею 54 Закону №606-XIV встановлено порядок звернення стягнення на заставлене майно, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 5 червня 2014 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого предметом іпотеки є, в тому числі, нежиле приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: Волинська обл., смт. Локачі, вул. 1 Травня, 4.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 даного Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, наклавши арешт на предмет іпотеки державний виконавець обмежив позивача у правах іпотекодержателя відповідно до статей 1 і 33 Закону України «Про іпотеку», в частині задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Нерухоме майно передане в іпотеку позивачу. Звідси випливає, що позивач має переважне право на звернення стягнення на предмети іпотеки.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довів правомірності прийнятих постанов.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова старшого державного виконавця ВДВС Локачинського районного управління юстиції Склезь Ю.М. від 4 квітня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на нерухоме майно - нежиле приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, а також вищезазначене майно підлягає звільненню з-під арешту шляхом внесення змін в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Керуючись статтею 128, частиною третьою статті 160, статтями 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Локачинського районного управління юстиції Склезь Ю.М. від 4 квітня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на нерухоме майно - нежиле приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Локачинського районного управління юстиції внести зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відносно ОСОБА_2, а саме: арешт нерухомого майна, крім нежилого приміщення складу універмагу площею 126,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки для обслуговування універмагу та складських приміщень площею 1387 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 18 травня 2016 року.