Справа № 826/23585/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 травня 2016 року 10:07 № 826/23585/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Дробчак М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн»
додержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.07.2015 №
На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 12 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.07.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» є реальними, що підтверджується, за твердженнями останнього, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши на обґрунтованість висновків акту перевірки та прийнятого на його підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з посиланням на не підтвердження реальності (товарності) фінансово-господарських операцій позивача з вказаним контрагентом.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн» щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин, їхньої реальності та повноти відображення в обліку з товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» за період з 01.01.2015 по 31.01.2015.

За результатами вказаної перевірки документально підтверджено здійснення господарських взаємовідносин, встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків з товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехніка», їх вид, обсяг, якість та розрахунки за період з 01.01.2015 по 31.01.2015, а також контролюючим органом встановлено порушення статті 22, пункту 44.1 статті 44, статті 138, статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 185.1 статті 185, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201, а саме: товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн» не підтверджено реальність здійснення господарських взаємовідносин, відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» за період з 01.01.2015 по 31.01.2015, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9) (позитивне значення), рядок 19 декларації на загальну суму 38 434,00 грн., у тому числі за січень 2015 року на суму 38 434,00 грн.

На підставі викладеного, державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 24.06.2015 №3182/26-58-22-08/33776336 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.07.2015 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн» зменшено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у розмірі 38 434,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Як вбачається зі змісту акту державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24.06.2015 №3182/26-58-22-08/33776336, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс».

Так, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, між позивачем (довіритель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» (повірений (брокер) укладено договір про надання брокерських послуг від 01.09.2014 №09/01-14/2, умовами якого передбачено, що довіритель доручає, повірений (брокер) бере на себе обов'язки за винагороду від імені та в інтересах довірителя здійснювати пошук клієнтів-споживачів товарів, послуг, пропонованих довірителем. Для виконання даного йому доручення повірений (брокер) має право здійснювати наступні дії: здійснювати маркетинг і рекламу товарів (послуг) довірителя; здійснювати пошук клієнтів-споживачів товарів, послуг довірителя; здійснювати переговори з потенційними клієнтами - споживачами товарів, послуг, довірителя, надавати їм всю інформацію, яку він має, щодо товарів, послуг довірителя; при необхідності від імені довірителя погоджувати умови укладення договорів на придбання товарів, надання послуг в рамках, визначених довірителем; повірений (брокер) вправі передати виконання доручення в цілому чи в певній його частині іншій особі (заступнику) лише за попередньою письмовою згодою довірителя. Повірений (брокер) відповідає за вибір замісника та за виконання ним доручення довірителя; кожне доручення оформляється сторонами письмово із зазначенням назви товару (послуги) довірителя, ціною (вартістю), кількістю, умовами поставки та розміром винагороди (брокерської винагороди) повіреного (брокера).

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору про надання брокерських послуг від 01.09.2014 №09/01-14/2, доручення від 25.11.2014 №11/14/02 до договору про надання брокерських послуг від 01.09.2014 №09/01-14/2, акту виконаних робіт від 12.01.2015, реєстру відвантаженого товару як додаток до акту виконаних робіт від 12.01.2015, податкової накладної від 12.01.2015, платіжного доручення від 16.01.2015 №21778.

У свою чергу, контролюючим органом в обґрунтування правомірності висновків про завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду вказано про те, що до перевірки не надано документів, які б фактично підтверджували надання, оприбуткування або подальшу реалізацію наведених робіт (послуг).

Крім того, в акті державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24.06.2015 №3182/26-58-22-08/33776336 наголошено, що згідно з АІС «Податковий Блок», єдиним постачальником товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» є товариство з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп». При цьому, складено податкову інформацію від 13.02.2015 №109/7/26-58-22-02-10/39269351 про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків, якою не підтверджено податкові зобов'язання та податковий кредит з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп». Наведене, за твердженням контролюючого органу, свідчить про можливу маніпуляцію звітністю шляхом передачі послуг, наданих товариством з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп» до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс», а далі на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн».

Слід зазначити, що обставини, встановлені в актах перевірок та звірок контрагентів не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних правочинів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.02.2015 у справі №К/800/55977/14.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку.

Водночас, суд звертає увагу, що приписами договору про надання брокерських послуг від 01.09.2014 №09/01-14/2 передбачено, що повірений (брокер) (товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс») вправі передати виконання доручення в цілому чи в певній його частині іншій особі (заступнику) лише за попередньою письмовою згодою довірителя.

Проте, як вбачається зі змісту акту державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24.06.2015 №3182/26-58-22-08/33776336, відповідачем під час проведення перевірки не встановлено факту залучення до надання послуг з досліджуваним договором товариству з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп», що також не підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, відтак, висновки контролюючого органу про можливу маніпуляцію звітністю шляхом передачі послуг, наданих товариством з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп» до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс», а далі на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн», не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

До того ж, як вбачається із змісту акту перевірки від 24.06.2015 №3182/26-58-22-08/33776336 характер взаємовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Елвітон-Груп» до товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» контролюючим органом взагалі не досліджувався.

Відтак, висновки контролюючого органу в межах спірних правовідносин зроблені по ланцюгу контрагентів контрагента позивача, на припущеннях, без наведення доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

При цьому відповідачем, під час розгляду даної справи, не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між позивачем та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс».

Разом з тим, твердження контролюючого органу, викладені в акті передвіки, щодо відсутності ряду документів на підтвердження реальності (товарності) перевіряємої фінансово-господарської операції, є необґрунтованими, оскільки безпосередньо положеннями договору про надання брокерських послуг від 01.09.2014 №09/01-14/2 не передбачено складення, зокрема, звітів про надання послуг та калькуляцій із зазначенням витрат на матеріали, у яких би зазначалося використання трудових ресурсів, часу обсягів та місця надання робіт (послуг).

При цьому, з доказів, наданих відповідачем вбачається, що контрагент позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» декларувало фінансові результати за І квартал 2015 року, задекларувало податкові зобов'язання за січень 2015 року по взаємовідносинам із позивачем.

Також, суд звертає увагу, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення з ним вказаних вище правочинів, зокрема, того, що вказана юридична особа не була зареєстрована в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована до спірного періоду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у названого товариства умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в тому числі із залученням третіх осіб.

У силу пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивач при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбелсервіс» - діяв як добросовісний платник. При цьому, іншого з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено.

Враховуючи все викладене, суд, з урахуванням зазначених висновків та встановлених обставин у даній справі, дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.07.2015 №.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 13.10.2015 №107, товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн» в якості судового збору сплачено 1 218,00 грн.

Отже, сума судового збору, що підлягає поверненню позивачу становить 1 218,00 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.07.2015 №.

Присудити здійснені товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Енд Ай Еволюшн» (, адреса: 03035, місто Київ, вулиця Кудряшова, будинок 20) документально підтверджені квитанцією від 13.10.2015 №107 судові витрати у розмірі 1 218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 03151, місто Київ, вулиця Смілянська, 6).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 16.05.2016