Справа № 520/3372/16-а
Суддя: Пучкова І. М.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

__________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3372/16-а
Провадження № 2-а/520/369/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову у перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною відмови відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язання відповідача провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з 01 вересня 2015 року на підставі довідки Господарського суду Одеської області від 02 березня 2016 року № 08-30/1439/2016 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 01 вересня 2015 року у розмірі 84 % грошового утримання працюючих судді.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що з червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, зокрема, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд, дослідівши надані докази, вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді судді, суддівський стаж - 22 роки. ОСОБА_1, як судді у відставці, відповідно до Закону України «Про статус суддів» призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання з грудня 2006 року.

15 березня 2016 року управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси винесено рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з посиланням на те, що з червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, зокрема, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд вважає, що зазначене рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, так як порушує обсяг прав судді, гарантований, у тому числі, Конституцією України.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» № 2863-Х11 від 15 грудня 1992 року передбачено право судді у відставці на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Доповненням пункту 1 абзацу другого та третього цієї постанови Верховної Ради України № 4016-Х11 від 24 лютого 1994 року (у редакції до 01 січня 2008 року) було встановлено, що, у разі зміни заробітної плати суддів, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Хоча при прийнятті Державного бюджету України зазначений абзац 3 п. 1 було виключено, Конституційний Суд України своїм рішенням № 10-рп від 22 травня 2008 року визнав ці дії неконституційними, зазначив, що виключення даного абзацу звужує зміст і обсяг прав судді, які він мав, обмежує його конституційні гарантії незалежності, суперечить ст. 22, 126 Конституції України.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Жодні зміни, що були внесені до Закону України «Про статус суддів», на підставі якого позивачеві було нараховане довічне грошове утримання, та інші наступні закони, не можуть, відповідно до чинного законодавства, обмежувати та звужувати права і обсяг гарантій суддівської незалежності, суперечити статті 126 Основного Закону України.

Конституційний Суд у своїх рішеннях неодноразово відновлював порушене та звужене право суддів на перерахування та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання. Так, у рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що‚ залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп визнано неконституційним частину третю; перше, друге, трете речення ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-У1.

Як зазначено у п. 8 абзацу 3 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» (422/96-ВР) та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, зазначені положення Закону № 3668 у частині поширення їх дії на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам частини першої статті 126 Конституції України.

Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний Суд України зазначив, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

Частиною 4 ст. 138 Закону передбачено, що, у разі зміни розміру грошового утримання суддів Конституційного Суду України, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Цим законом визначено лише порядок нарахування суддівської винагороди усім суддям, а не право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання лише суддів

Законодавець не виокремлював певну категорію суддів у відставці, які не мають права на одержання перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Посилання відповідача суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їхньої незалежності, свідчить про формальний, помилковий характер відмови відповідача у законних вимогах. Думка суб'єкта владних повноважень, чиї дії оскаржуються, не відповідає принципу єдиного статусу всіх суддів України та порушує принцип рівності між суддями у відставці.

Підтвердженням цього є навіть назва рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року - справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Внаслідок прийняття п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 01 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 01 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян.

Законодавець не виокремлював певну категорію суддів у відставці, які не мають права на одержання щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було внесено зміни та зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Посилання відповідача суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їхньої незалежності, свідчить про формальний, помилковий характер відмови відповідача у законних вимогах. Думка суб'єкта владних повноважень, чиї дії оскаржуються, не відповідає принципу єдиного статусу всіх суддів України та порушує принцип рівності між суддями у відставці.

Оскільки рішення Конституційного Суду України є остаточним і обов'язковим до виконання на території України, має преюдиціальне значення при розгляді судами позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, суд вважає, що відмова управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси є протиправною, права позивача - порушеними.

Разом з тим, суд вважає, що вимога про зобов'язання відповідача виплатити одноразово недоплачене грошове утримання судді у відставці за період з 1 вересня 2015 року, підлягає задоволенню частково - з 15 березня 2016 року - дати винесення рішення відповідачем, яким порушено право позивача.

Керуючись ст. 2, 7, 11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, 58, 126 Конституції України, ст. 129, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп,-

ПОТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову у перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси щодо відмови ОСОБА_1 за рішенням № 825584 від 15 березня 2016 рокуу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», на підставі довідки Господарського суду Одеської області від 02 березня 2016 року № 08-30/1439/2016 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та виплатити ОСОБА_1 обчислену суму, починаючи з 16 березня 2015 року, з урахуванням раніше проведених виплат, у розмірі 84 відсотків заробітку судді, який працює на відповідній посаді.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанов

Суддя Пучкова І. М.