Справа № 522/3696/16-а
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3696/16а
Провадження № 2а/522/362/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бойчука А. Ю.,

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2016 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним адміністративним позовом, до Одеської міської ради, по якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 10.09.2015 року за №6972-УІ «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно переліку, зокрема, відносно ОСОБА_1, на земельну ділянку орієнтованою площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах м. Одеса, в звязку з тим, що графічні матеріали, додані до клопотання, не відповідають вимогам ст. 118 Земельного кодексу України (не зазначене бажане місце розташування земельної ділянки); зобовязати Одеську міську раду повторно винести на засідання чергової сесії, розглянути по суті та прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення по клопотанню ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації орієнтованою площею 0,10 га в межах міста ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України він звернувся до Одеської міської ради з клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами для отримання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах - не більше 0,10 га. 10 вересня 2015 року Одеською міською радою було прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, а також господарських будівель і споруд, чим порушено порядок розгляду клопотання, встановлений статтею 118 Земельного кодексу України. Зважаючи на бездіяльність відповідача, звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

У судовому засіданні 28.04.2016 року представник позивача ОСОБА_3., позовні вимоги підтримував, просив суд позов задовольнити.

Представник Одеської міської ради ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позову ОСОБА_1, вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ст. 19 Конституції України та ч. З ст. 24 Закону країни «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та керуватись у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом «б» ст. 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської рад.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а права власника від імені Українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Так, відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності, які відповідно до положень ст. 83 Земельного кодексу України складаються з усіх земель в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельних ділянок за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Порядок набуття громадянами України прав на земельні ділянки комунальної власності регламентовано нормами Земельного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з випискою з протоколу постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради, яка є субєктом внесення земельних питань на розгляд сесії, графічні матеріали подаються у вигляді геопідоснови в М 1:500.

Відповідно до абзацу 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так судом встановлено, що позивач у порядку ст. 118 ЗК України звернувся до Одеської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. До клопотання було додано копії паспорту, ідентифікаційного коду заявника, договору доручення та графічні матеріали у вигляді роздрукування з мережі Інтернет частини карти України з позначенням меж м. Одеси та зображення частини не визначеного населеного пункту.

З копії клопотання та графічних матеріалів (додатків до клопотання), наявних у матеріалах справи, не можливо встановити місце розташування земельної ділянки, оскільки відсутня будь яка ідентифікуюча інформація, зокрема вулиця на якій знаходиться земельна ділянка, кадастрові номери сусідніх земельних ділянок яка має досить великий масштаб зображення. (а. с. 7-10)

Під місцем розташування зазвичай розуміють певне розташування об'єкту в просторі. Для земельної ділянки таке місце розташування визначається за її координатами (точніше за координатами вершин багатокутника, який утворює земельну ділянку) в прив'язці до існуючої геодезичної мережі.

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Дані про місце розташування земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру (згідно Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно дост.1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Частиною 1 ст. 11 Закону Укрїни «Про Державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

З наведених норм вбачається, що до клопотання стосовно отримання безоплатно у власність земельної ділянки в порядку ст. 118 ЗК України додаються графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки із чітким визначенням її меж у масштабному вимірі та географічному просторі.

Належними графічними матеріалами повинні бути такі матеріали, з яких вбачається конкретне бажане місце розташування земельної ділянки, що уможливить ідентифікувати об'єкт на відповідність вимогам Земельного кодексу України і тим самим прийняти обґрунтоване рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні.

Аналіз наведених у ч.7 ст. 118 вимог Земельного кодексу України щодо обовязкової відповідності місця розташування ділянки вимогам законів, генеральних планів, схем та проектів землеустрою, також дає підстави стверджувати, що таке місце має бути конкретно визначеним.

Усупереч наведеним вимогам до якості графічних матеріалів, на яких зазначається бажане місце розташування земельної ділянки, позивачем до відповідного клопотання було додано графічні матеріали, які позбавили Одеську міську раду можливості ідентифікувати зазначене місце розташування земельної ділянки у географічному просторі з метою співвідношення з діючою містобудівною документацією на предмет наявності, передбачених ч.7 ст. 118 ЗК України, підстав відмови у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У звязку з чим, 10.09.2015 року Одеською міською радою прийнято рішення №6972-VI «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно додатку 2 до якого було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Таким чином відповідач виконав вимоги законодавства щодо розгляду звернення позивача.

Ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради щодо порушення процедури розгляду клопотання про виділення і передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,10 га в межах міста ОСОБА_2, та зобовязати Одеську міську раду повторно винести на засідання чергової сесії розглянути по суті та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

За змістом статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись, ст. ст. 11, 17, 69-71, 94, 160-164, 167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А. Ю. Бойчук