Справа № 2а-995/10/1770
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-995/10/1770

27 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Опорядрембуд"
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

05.03.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Опорядрембуд" (далі ТОВ "Фірма "Опорядрембуд") звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі ДПІ у м.Рівне) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: №/2 від 13.01.2010 року, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в розмірі 177406,50 грн. в т.ч. 118271,00 грн. - основного платежу та 59135,50 грн. - штрафних санкцій та №/2 від 13.01.2010 року, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 141533,00 грн. в т.ч. 94355,00 грн. - основного платежу та 47178,00 грн. - штрафних санкцій.

В подальшому, уточнивши свої вимоги, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/3 від 26.02.2010 року, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в розмірі 481721,00 грн. в т.ч. 360770,00 грн. - основного платежу та 120951,00 грн. - штрафних санкцій з урахуванням рішення №19815 від 07.05.2010 року "Про внесення змін до податкового повідомлення-рішення від 26.02.2010 року №/3", а також визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/3 від 26.02.2010 року, згідно з яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 141533,00 грн. в т.ч. 94355,00 грн. - основного платежу та 47178,00 грн. - штрафних санкцій.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.05.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2013 року, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.02.2010 року №/3 в частині нарахування Товариству податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 176 915 грн. (у тому числі 117 943 грн. за основним платежем та 58972 грн. за штрафними санкціями), а також податкове повідомлення-рішення від 26.02.2010 року №/3, за яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 141 533 грн. (у тому числі 94355 грн. за основним платежем та 47178 грн. за штрафними санкціями).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.05.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач безпідставно позбавив позивача права на віднесення до складу валових витрат сум витрат по операціях із контрагентом ПП "Юнісеф", а також права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість сплачених по операціям із вказаним контрагентом, підтверджених, як стверджував позивач, відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, сплачених протягом звітного періоду у звязку виконанням будівельно-монтажних робіт. При цьому позивач зазначив про неправомірність посилань податкового органу як на підставу нікчемності правочину декларування та сплату податку на прибуток контрагентом у незначній мірі. Враховуючи те, що на момент проведення перевірки позивача та винесення спірних податкових повідомлень-рішень, так само як і на момент проведення відповідних операцій з вказаним контрагентом, був відсутній вирок суду щодо звинувачення посадових осіб контрагента у скоєнні кримінального правопорушення у взаємовідносинах із позивачем, позивач зазначив, що посилання відповідача у акті перевірки на певні обставини кримінального правопорушення є передчасним та грунтується на припущеннях відповідача, що не можуть слугувати підставою для донарахування добросовісному платникові податкових зобовязань по податку на прибуток та податку на додану вартість. Враховуючи наявність первинних документів по операціям із контрагентом ПП "Юнісеф" позивач стверджував про реальність виконання відповідних робіт, що знайшло належне відображення у податковому обліку, відтак просив суд позов задовольнити та скасувати оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Відповідач у ході судового розгляду позов не визнав, подавав суду письмові заперечення, у яких, зокрема, вказав, що під час проведення перевірки ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" було встановлено наявність договорів з ПП "Юнісеф" на виконання підрядних робіт. У звязку з відсутністю в останнього адміністративно-господарських можливостей на виконання таких робіт, податковий орган дійшов висновку, що правочини носять нереальний характер спрямовані на отримання ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" податкової вигоди та в силу ст.ст.203,215,228 ЦК України, є нікчемними. Крім того, відповідач покликався до вироку Рівненського міського суду від 25-26 травня 2010 року у кримінальній справі №1-386/10 та стверджував про фіктивність діяльності контрагента позивача ПП "Юнісеф", при цьому зазначивши, що вказаним вироком суду, що набрав законної сили, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України. У поданих суду письмових запереченнях відповідач також покликався до інформації, отриманої на досудовому слідстві із записів телефонних розмов підсудних, які як стверджував відповідач, повністю узгоджуються із дослідженими судом доказами в частині організації діяльності фіктивних підприємств, безтоварності проведених ними операцій та ролі підсудних у скоєні інкримінованих їм злочинів. Акцентуючи на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Постановою КМ України №229 від 20.03.2013 року утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів згідно з додатком № 1 та реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів територіальні органи Державної податкової та Державної митної служби згідно з додатком №2. З названих додатків вбачається, що Державна податкова інспекція у м.Рівне реорганізована в Державну податкову інспекцію у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області. Однак, Постановою КМ України №311 від 06.08.2014 року утворено, як юридичнi особи публiчного права територiальнi органи Державної фiскальної служби за перелiком згiдно з додатком 1 та реорганiзовано територiальнi органи Мiнiстерства доходiв i зборiв шляхом їх приєднання до вiдповiдних територiальних органiв Державної фiскальної служби за перелiком згiдно з додатком 2.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.

Тому, суд допустив процесуальну заміну відповідача Державну податкову інспекцію у м. Рівне на Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, з урахуванням зауважень суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 31.08.2009 року було підписано акт планової виїзної перевірки ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.03.2009 року за № 1102/23-100/34327874 (а.с.212-247 том 1).

На підставі акту перевірки та за результатами процедури апеляційного узгодження (а.с.10-30 том1) посадовими особами ДПІ у м. Рівне було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/3 від 26.02.2010 року, згідно якого ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" визначено суму податкового зобовязання за платежем "податок на прибуток підприємств" в розмірі 481721,00 грн., в т.ч. 360770,00 грн. за основним платежем та 120951,00 грн. за штрафними санкціями (а.с.12 том 2); згідно з рішенням №19815 від 07.05.2010 року "Про внесення змін до податкового повідомлення-рішення від 26.02.2010 року №/3", - сума податкового зобовязання за вказаним податковим повідомленням-рішенням за платежем "податок на прибуток підприємств" становить 176915,00 грн., в т.ч. 117943,00 грн. за основним платежем та 58972,00 грн. за штрафними санкціями (а.с.14 том 2);

- №/3 від 26.02.2010 року, згідно якого ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" визначено суму податкового зобовязання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 141533,00 грн. в т.ч. 94355,00 грн. - основного платежу та 47178,00 грн. - штрафних санкцій (а.с.13 том 2).

Позиція податкового органу полягає у тому, що позивач не мав права включати до складу валових витрат та податкового кредиту витрати та податок на додану вартість за господарськими операціями щодо виконання будівельно-монтажних робіт ПП "Юнісеф", оскільки ці операції, на переконання відповідача, не мали реального характеру.

З урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 року суд зазначає таке.

До спірних правовідноси підлягають застосуванню ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР та п.п. 7.2, 7.4, 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що визначали порядок визначення валових витрат та формування податкового кредиту на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з положеннями п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, валовими витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з положеннями пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, не включаються до складу валових витрат, зокрема, будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. В свою чергу, стаття 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року (Правила ведення податкового обліку) не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат до складу валових витрат. Відтак, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року, тобто документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положення Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року кореспондуються з положеннями Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року.

Так, відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами пп.7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними. А в силу приписів пп.7.2.4. п.7.2 ст.7 вказаного Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Зареєстровані в якості платника податку на додану вартість особи отримують відповідне свідоцтво.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що підставою для формування валових витрат та податкового кредиту є наявність первинних документів та податкових накладних, що підтверджують понесені підприємством валові витрати та сформований податковий кредит. При цьому, слід враховувати, що в податковому обліку відображаються виключно господарські операції вчиненні підприємством в рамках господарської діяльності та спрямовані на отримання в майбутньому прибутку.

Відповідачем зроблено висновки, що в результаті порушення позивачем вказаних норм податкового права, в їх сукупності, позивачем у перевіряємому періоді завищено валові витрати та податковий кредит по господарським операціям з ПП "Юнісеф".

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" було укладено з ПП "Юнісеф" ряд договорів підряду на проведення будівельно-монтажних робіт, а саме: договір за №2с від 04.01.2008 року на проведення будівельно-монтажних робіт по Будівництву абонслужби зі складськими приміщеннями Дубенського УКГГ по вул.Запорізька, 51, м. Дубно, вартістю 46700,00 грн. (з ПДВ); договір за № 3с від 04.01.2008 року по проведенню будівельно-монтажних робіт - Ремонт адмінприміщення ВАТ "Рівнегаз" на суму 50494,80 грн. (з ПДВ); договір за № 4с від 08.01.2008 року по проведенню будівельно-монтажних робіт - Капітальний ремонт з переобладнанням будівлі Дубенського УЕГГ по вул. Запорізька, 51, м. Дубно, на суму 23378,40 грн. (з ПДВ); договір за №6с від 01.02.2008 року на виконання будівельно-монтажних робіт - Ремонт адмінбудівлі по вул. Будівельників, 6, м. Рівне, вартістю 185023,20 грн. (з ПДВ); договір за №7с від 03.03.2008 року на проведення будівельно-монтажних робіт -Будівництво абонслужби зі складськими приміщеннями Дубенського УЕГГ по вул.Запорізька, 51, м. Дубно, вартістю 69127,70 грн. (з ПДВ); договір за №8с від 03.03.2008 року на проведення будівельно-монтажних робіт - Ремонт адмінбудівлі по вул.Будівельників, 6, м. Рівне, вартістю 87200,40 грн. (з ПДВ); договір за №9с від 01.04.2008 року на проведення будівельно-монтажних робіт - Ремонт кабінетів по вул. Будівельників, 6, м. Рівне, вартістю 25626,00 грн. (з ПДВ); договір за №10с від 01.04.2008 року на проведення будівельно-монтажних робіт - Будівництво абонслужби зі складськими приміщеннями Дубенського УЕГГ, вул. Запорізька, 51, м. Дубно, вартістю 78576,00 грн. (з ПДВ) (а.с.31-38 том 1).

За наслідками виконання вказаних договорів ПП "Юнісеф" виписано: акт за № б/н приймання виконаних підрядних робіт по будівництву абонслужби зі складськими приміщеннями Дубенського УЕГГ по вул. Запорізька, 51, м. Дубно вартістю 46700,00 грн. (з ПДВ) за січень 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 38917,00 грн.); акт за №б/н прийняття виконаних підрядних робіт по ремонту адмінприміщення ВАТ "Рівнегаз" вартістю 50494,80 грн. (з ПДВ) за січень 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 42079,00 грн.); акт за № б/н прийняття виконаних підрядних робіт по капітальному ремонту з переобладнання будівлі Дубенського УЕГГ по вул. Запорізька, 51 м. Дубно вартістю 23378,40 грн. (з ПДВ) за лютий 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 19482,00 грн.); акт за №б/н прийняття виконаних підрядних робіт по ремонту адмінбудівлі по вул.Будівельників, 6, м. Рівне вартістю 185023,20 грн. (з ПДВ) за лютий 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 154186,00 грн.); акт за №3 прийняття виконаних підрядних робіт по будівництву абонслужби зі складськими приміщеннями Дубенського УЕГГ, вул. Запорізька, 51, м. Дубно вартістю 69127,70 грн. (з ПДВ) за березень 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 57606,00 грн.); акт за №2 прийняття виконаних підрядних робіт по ремонту адмінбудівлі по вул. Будівельників, 6, м. Рівне вартістю 87200,40 грн. (з ПДВ) за березень 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 72667,00 грн.); акт за №б/н прийняття виконаних підрядних робіт по ремонту кабінетів по вул. Будівельників, 6, м.Рівне вартістю 25626,00 грн. (з ПДВ) за квітень 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 21355,00 грн.); акт за №4 прийняття виконаних підрядних робіт по будівництву абонслужби зі складськими приміщеннями Дубенського УЕГГ, вул.Запорізька,51, м.Дубно вартістю 78576,00 грн. (з ПДВ) за квітень 2008 року (вартість яких включено до складу валових витрат в сумі 65480,00 грн.) (а.с.48-84 том 1).

За виконані роботи ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" перерахувало для ПП "Юнісеф" готівкові кошти на підставі наступних платіжних доручень: №651 від 06.02.2008 року на суму 42200,00 грн.; №668 від 12.02.2008 року на суму 78373,60 грн.; №824 від 23.04.2008 року на суму 64328,10 грн.; №712 від 05.03.2008 року на суму 120000,00 грн.; №738 від 17.03.2008 року на суму 22300,00 грн.; №763 від 26.03.2008 року на суму 32723,20 грн.; №797 від 09.04.2008 року на суму 80000,00 грн.; №818 від 21.04.2008 року на суму 22000,00 грн.; №12 від 20.05.2008 року на суму 30000,00 грн.; №40 від 30.05.2008 року на суму 30000,00 грн.; №66 від 11.06.2008 року на суму 44202,00 грн. Всього перераховано 566126,20 грн. (а.с.85-95 том 1).

Таким чином, господарські операції, вчинені ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" з ПП "Юнісеф" підтверджуються належними чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку і підстав для їх неврахування при проведенні перевірки у податкового органу не було. Аналогічним чином, податковий кредит сформований ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових накладних (а.с.39-46 том 1).

З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що вказані підрядні роботи отримувались ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" для забезпечення виконання усього комплексу робіт по договорах, укладених із замовником ВАТ "Рівнегаз", які в свою чергу, укладалися з позивачем, як генеральним підрядником (а.с.122-128 том 1). Виконання вказаних договорів підтверджується довідками про вартість виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-3 та актами приймання виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2в, оформленими належним чином і скріпленими печатками та підписами сторін (а.с.129-159 том 1). При цьому, загальний обєм виконаних генпідрядних робіт перевищує обєми виконаних підрядних робіт, що пояснюється включенням до обємів робіт виконаних власними силами ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" обємів робіт, виконаних іншими підрядниками, зокрема ПП "Юнісеф". Вказані роботи в повному обсязі оплачені замовником робіт (а.с.160-193 том 1) і відображені в податковому обліку позивача (а.с.194-211 том 1).

Відповідно до ст.875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Відповідно до ст.838 ЦК України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обовязків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обовязку. Замовник і субпідрядник не мають права предявляти один одному вимоги, повязані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу вищевказаних норм права слідує, що підрядник (ТОВ "Фірма "Опорядрембуд"), шляхом укладення договорів з субпідрядником (ПП "Юнісеф"), має можливість мінімізувати власні адміністративно-господарські ресурси необхідні для виконання зобовязань перед замовником (ВАТ "Рівнегаз").

Вказані обставини податковим органом не досліджувалися під час проведення перевірки.

Однак, залучення ПП "Юнісеф" в якості підрядника при виконанні ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" будівельних робіт для ВАТ "Рівнегаз" було господарською необхідністю для позивача, спрямованою на виконання взятих на себе господарських зобовязань та на отримання прибутку.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що господарські операції ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" з ПП "Юнісеф" носили реальний характер, понесені витрати на придбання робіт в наступному призвели до отримання підприємством прибутку, як наслідок, валові витрати та податковий кредит повязані з господарською діяльністю позивача.

За змістом акту перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, господарські операції позивача з вказаним контрагентом оформлені договорами, довідками про вартість виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-3 та актами приймання виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2в, податковими накладними та розрахунковими документами, яких на думку податкового органу недостатньо, з огляду на неспроможність ПП "Юнісеф" здійснити ті господарські операції, які відображені в обліку позивача. На переконання податкового органу, така неспроможність доводиться фактом відсутності реєстрації за вказаним суб'єктом господарювання техніки, машин і механізмів, транспортних засобів та відсутністю у нього необхідної кількості штатних найманих працівників.

Поміж того, що такі обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій, з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та транспортних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів, вони не можуть бути підставою для висновків про порушення вимог податкового законодавства позивачем, позаяк не залежать від волі останнього.

Аналогічним чином, не можуть вважатися підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань дані податкової звітності його контрагента, оскільки у податковому законодавстві відсутня норма, яка надає право податковому органу виключати з валових витрат та податкового кредиту одного платника фактично понесені витрати внаслідок несплати податку іншим платником та застосовувати, при цьому, фінансові санкції.

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання послуг, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні валових витрат та податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на зазначені витрати та кредит відсутні.

Не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства висновки акту перевірки, на підставі якого винесені спірні податкові повідомлення-рішення, щодо відсутності у контрагента позивача правосуб'єктності, як підстави для визначення відповідної первинної документації в якості фіктивної.

Згідно з п.1 ст.18 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" №755-IV від 15.05.2003 року, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. У відповідності до ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" №755-IV від 15.05.2003 року, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

ПП "Юнісеф" набуло прав юридичної особи з дня його державної реєстрації, і відповідно до ч.2 ст.104 ЦК України, якою визначено, що до дня внесення запису до Єдиного державного реєстру про припинення реєстрації юридичної особи остання не є такою, що припинилася, і мало цивільну право- дієздатність.

Так, постановою господарського суду Київської області від 28.10.2010 року у справі №БЗ/148-10 ПП "Юнісеф" () визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Це означає, що на момент здійснення вищезазначених операцій із позивачем ПП "Юнісеф" мало статус юридичної особи. Крім того, на момент видачі податкових накладних ПП "Юнісеф" являлося зареєстрованим платником податку на додану вартість (за даними офіційного Веб-сайту ДПА України свідоцтво анульовано лише 12.02.2009 року), тому на законних підставах видало податкові накладні. На момент оформлення договорів та виконання робіт ПП "Юнісеф" мало ліцензію на провадження будівельної діяльності (а.с.100 том 1). Ні установчі, ні статутні документи вказаного контрагента позивача не визнані в установленому порядку недійсними і доказів про зворотне в матеріалах справи немає.

Анулювання свідоцтва платників податків контрагентів позивача після вчинення господарських операцій не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат за операціями, вчиненими такими особами, відомості щодо реєстрації яких містилися в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та які перебували на обліку в податковому органі платниками податків, зокрема податку на додану вартість, на час здійснення господарських операцій.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Вищого адміністративного суду у постанові від 20.07.2015 року.

Платник податків (покупець), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат та податкового кредиту, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та валові витрати за порушення такими контрагентами правил ведення фінансово-господарської діяльності та податкової дисципліни, зокрема повнотою декларування та сплати податкових зобов'язань. У разі коли вказані контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законами іншого не передбачено.

Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови в праві на валові витрати та праві на податковий кредит.

З метою зясування дійсних обставин виконання відповідних будівельно-монтажних робіт контрагентом ПП "Юнісеф" суд викликав у якості свідка керівника позивача ОСОБА_10, який показав, що особисто був присутній при виконанні певних робіт робітниками зі сторони контрагента ПП "Юнісеф", що не викликало жодних сумнівів або підозр на рахунок провадження вказаним контрагентом незаконної або фіктивної діяльності, чим переконався особисто у реальності провадження певної господарської діяльності контрагентом, позаяк усі замовлені позивачем роботи були виконані вчасно та здані у належному стані, що підтверджується первинною документацією, наданою до перевірки та представленою у суді. Жодних дій щодо тих чи інших фіктивних операцій позивач із контрагентом не узгоджував, та жодним чином не був обізнаним із будь якою незаконною/фіктивною діяльністю ПП "Юнісеф", оскільки грунтовних сумнівів за час співпраці не виникало враховуючи фактичне виконання замовленого обсягу робіт.

Водночас жодних доказів щодо обізнаності позивача із наведеними відповідачем обставинами фіктивної діяльності контрагента ПП "Юнісеф" як і узгодженості дій позивача із вказаним контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод відповідач суду не надав. Однак при цьому спирався на висновки про нікчемність угод позивача із вказаним контрагентом.

Щодо доводів відповідача про нікчемність господарських операцій позивача з ПП "Юнісеф" слід зазначити наступне.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань податкових органів є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України, міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення, має бути доведена через мету відповідного керівника фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю.

Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Так, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 25-26.05.2010 у кримінальній справі №1-386/10 засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які не були керівниками ПП "Юнісеф".

З огляду на викладене, є безпідставним посилання податкового органу в акті перевірки позивача на положення ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 року колегія суддів касаційної інстанції зазначила про те, що судами попередніх інстанцій не надано будь-якої правової оцінки доводам податкового органу щодо обставин, установлених у вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 25-26.05.2010 у кримінальній справі №1-386/10, якими встановлено фіктивний характер діяльності ПП "Юнісеф" та неможливість виконання ним договірних зобовязань перед контрагентами, у тому числі й перед Товариством.

Так, судом було взято до уваги вказані зауваження та встановлено наступне.

Як слідує зі змісту зазначеного вироку суду посадові особи ПП "Юнісеф" приховуючи від контролюючих органів діяльність щодо якої є заборона, придбали дане підприємство для здійснення незаконних "транзитних" операцій та в результаті перерахунку (транзиту) коштів на р/р ПП ОСОБА_14, ПП ОСОБА_11, ОСОБА_7 та інших СПД здійснили конвертаційні операції, проведення яких неможливе без використання комп'ютерної техніки, печатки, штампа та фірмових документів. Вищевикладене свідчить про відсутність у ПП "Юнісеф" адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по укладених угодах та відсутність фактичних дій, ділової мети спрямованих на виконання зобов'язань, виплату заробітної плати, повноти нарахування та сплати податків, не порушувати права та законні інтереси держави. Останнє, в свою чергу, свідчить про відсутність наміру у ПП "Юнісеф" створення правових наслідків та здійснення легальної діяльності, тобто, такі угоди носять фіктивний характер. Посадовими особами ПП "Юнісеф" директором ОСОБА_15 спільно з ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_14 та за вказівкою ОСОБА_4 та ОСОБА_16 вчинено суспільно небезпечне діяння, а саме придбано - ПП "Юнісеф", яке без справжнього наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність зафіксовану в установчих документах пов'язану з виконанням робіт, наданням послуг та купівлею-продажем товарів з метою прикриття незаконної діяльності ("імітації" здійснення підприємницької діяльності) по "транзиту" грошових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_14. використано для подальшої конвертації незаконно отриманих від різних СПД грошових коштів, шляхом зняття їх готівкою згідно грошових чеків через касу банку. Всього по схемі ПП "Юнісеф" - вищезазначені приватні підприємці під прикриттям здійснення господарської діяльності легалізовано грошові кошти в сумі 34 786 827 грн. (а.с.142 т.2).

Разом з тим, як вже йшлося, вказаним вироком суду у кримінальній справі №1-386/10 засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, що не може слугувати доказом на спростування факту реального виконання господарських операцій позивача із контрагентом ПП "Юнісеф".

Суд зазначає, що вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма ч.4 ст.72 КАС України поширюється лише на ту особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обовязковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду в ухвалі від 08.06.2015 року К/800/17290/14.

Також, у вироці Рівненського міського суду Рівненської області від 25-26.05.2010 у кримінальній справі №1-386/10, на який спирався відповідач у доводах про нікчемність операцій позивача із контрагентом ПП "Юнісеф", зазначено, що взаєморозрахунки за період 02.09.2008 року по 18.11.2008 року діяльності ПП "Агроімпекс-Ресурс" з ПП "Інвабуд", ПП "Юнісеф", ПП "ТЕК" Транс ОСОБА_17", п/п ОСОБА_7 згідно реєстру контрагентів не здійснювались (а.с.143 т.2). Окрім того, зі змісту протоколів про наслідки проведення оперативно-технічного заходу слухового контролю за телефонними розмовами ОСОБА_15 також встановлено, що останній підтверджував у розмові з ОСОБА_4 фактичне невиконання будівельних робіт ПП "Юнісеф", у звязку з чим отримував поради від ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як керівників злочинної групи щодо характеру дачі пояснень у правоохоронних органах щодо діяльності вказаного підприємства (а.с.146 т.2).

Проте, як встановлено судом, у вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 25-26.05.2010 у кримінальній справі №1-386/10 відсутні посилання на незаконність або фіктивність операцій ПП "Юнісеф" із позивачем (ТОВ "Фірма "Опорядрембуд") в охоплений перевіркою позивача період. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій щодо виконання робіт контрагентом ПП "Юнісеф", узгодженість дій позивача із вказаним контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями зазначеного контрагента, відповідачем не надано.

Поруч з цим, протоколи допиту свідків або їх пояснення не є допустимими або беззаперечними доказами, які є безумовною та достатньою підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів та для позбавлення покупця права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) у спірного постачальника. Таких висновків притримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.06.2015 року №К/800/59894/14.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. Будь яких доказів на доведення вказаних обставин такої обізнаності позивача відповідач суду не надав, як і не стверджував у ході судового розгляду про наявність певної змови або умислу позивача щодо відображення у податковому обліку фіктивних операцій з контрагентом.

При цьому суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування валових витрат та сум податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Такі висновки узгоджуються із принципом індивідуальності юридичної відповідальності, закріпленого у ст.61 Конституції України, та відповідають юридичній визначеності, за якої особа несе відповідальність лише за дії, відповідальність за вчинення яких передбачена законом.

Разом з тим суд зазначає, що оскільки на момент проведення перевірки позивача та за станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням рішення №19815 від 07.05.2010 року, вирок по кримінальній справі №1-386/10, що набрав законної сили, був відсутній, суд дійшов висновку, що твердження податкового органу про нікчемність правочинів ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" з ПП "Юнісеф" є передчасними.

Таким чином, враховуючи те, що на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень були відсутні обвинувальний вирок, що набрав законної сили, та рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, суд визнає доводи відповідача щодо нереальності господарських операцій із контрагентом ПП "Юнісеф" необґрунтованими.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27.01.2015 року.

Оскільки виконання укладених позивачем із контрагентом ПП "Юнісеф" договорів підряду на проведення будівельно-монтажних робіт підтверджується довідками про вартість виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-3 та актами приймання виконаних підрядних робіт форми №КБ-2, оформлених належним чином і скріпленими печатками та підписами сторін операцій; за виконані роботи позивач перерахував для ПП "Юнісеф" готівкові кошти на загальну суму 566126,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Податковий кредит, сформований позивачем, підтверджується податковими накладними, зауваження до форми та змісту яких у акті перевірки позивача відсутні, як не висунуті у ході судового розгляду.

Таким чином, підрядні роботи, вчинені контрагентом ПП "Юнісеф" при виконанні позивачем будівельних робіт, підтверджуються належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що твердження податкового органу про завищення ТОВ "Фірма "Опорядрембуд" валових витрат та податкового кредиту по операціях з ПП "Юнісеф" є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються документально, відтак оспорювані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню в повному обсязі, а позов задоволенню повністю.

Сплачена сума судового збору позивачу не присуджується, оскільки фактично вже була повернута на підставі постанови суду у даній справі від 19.05.2010.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне №/3 від 26.02.2010 року з урахуванням рішення №19815 від 07.05.2010 року "Про внесення змін до податкового повідомлення-рішення від 26.02.2010 року №/3" та податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне №/3 від 26.02.2010 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.