Справа № 807/911/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Справа № 876/1689/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Закарпатської митниці, в якому (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просила визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати різниці у заробітній платі, як посадовій особі митного посту "Чоп-Залізничний" Закарпатської митниці ДФС з 20 лютого 2014 року; зобовязати відповідача здійснити позивачеві, як посадовій особі митного посту "Чоп-Залізничний" Закарпатської митниці ДФС перерахунок, нарахування та виплату різниці у заробітній платі у період з 20 лютого 2014 року по 09 квітня 2015 року; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнути судові витрати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 різниці у заробітній платі з 20 лютого 2014 року по 09 квітня 2015 року. Зобов'язано Закарпатську митницю ДФС здійснити ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату різниці у заробітній платі з 20 лютого 2014 року по 09 квітня 2015 року. Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці ДФС на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2400,00 грн. В частині інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що з 20 лютого 2014 року відбулась зміна трудових обов'язків, виконуваної роботи позивача, повязаної з його переведенням на іншу посаду, а тому дії відповідача щодо припинення виплати різниці у заробітній платі є правомірними. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

04 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі (вх.№7978/16).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи та заяву про відмову від позову і закриття провадження у справі в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що заяву про відмову від позову необхідно задовольнити, прийняти відмову позивача від позову, постанову скасувати, провадження у справі закрити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 жовтня 2013 року Міністерством доходів і зборів України затверджено організаційну структуру Чопської митниці Міндоходів та погоджено з Директором Департаменту регулювання діяльності міністерства та його територіальних органів.

28 жовтня 2013 року ОСОБА_1 ознайомлено про зміни істотних умов праці, відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, а саме: системи, розмірів оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці, що підтверджується її особистим підписом.

16 грудня 2013 року позивача ознайомлено з посадовою інструкцією старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп-Залізничний" Чопської митниці Міндоходів, що підтверджується її особистим підписом про отримання копії посадової інструкції.

27 грудня 2013 року Міністерством доходів і зборів України затверджено структуру Чопської митниці Міндоходів станом на 01 квітня 2014 року та погоджено з Директором Департаменту регулювання діяльності Міністерства та його територіальних органів.

06 лютого 2014 року ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне вивільнення із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та запропоновано вакантну посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп-Залізничний" Чопської митниці Міндоходів, з якою позивач погодилася, що підтверджується її особистим підписом.

06 лютого 2014 року позивач подала заяву про переведення її на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп-Залізничний" Чопської митниці Міндоходів.

19 лютого 2014 року ОСОБА_1 відповідно до Наказу № 93-0 по особовому складу та наказу Чопської митниці Міндоходів від 24 січня 2014 року переведено старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Чоп-залізчничний» Чопської митниці Міндоходів з 20 лютого 2014 року на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Чоп-залізничний» Чопської митниці Міндоходів з посадовим окладом згідно з штатним розписом у розмірі 1218, грн. на місяць.

25 лютого 2014 року ОСОБА_1 ознайомлено із посадовою інструкцією старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп-Залізничний" Чопської митниці Міндоходів, що підтверджується її особистим підписом про одержання копії посадової інструкції.

Відповідно до наказу № 147-о від 30 січня 2015 року Закарпатської митниці ДФС на підставі ч.1 ст.32, ч.4 ст.36 КЗпП України ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року призначена у порядку переведення на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Чоп-залізничний» Закарпатської митниці ДФС з посадовим окладом згідно з штатним розписом у розмірі 1218,00 грн. на місяць, звільнивши з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Чоп-залізничний» Чопської митниці Міндоходів.

Вказані обставини підтверджуються й записами трудової книжки позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не можна вважати зміною посади тільки зміну структурного підрозділу, якщо не змінилися трудові функції, що свідчить про переміщення позивача в інший структурний підрозділ, а не переведення її на іншу роботу чи припинення раніше укладеного трудового договору, в цьому випадку шляхом звільнення позивачки за наказом від 30 січня 2015 року із займаної посади та укладенням нового договору, про що також зазначено в листі Державної фіскальної служби України від 04.03.2015 року за № 4546/6/99-99-05-02-03-15. Крім того, в результаті переведення у лютому 2014 року оплата праці позивача стала меншою, її трудові функції не змінилися та дещо збільшилися, що випливає із посадових інструкцій позивача, тобто діючі умови оплати праці перейшли в бік погіршення. Таким чином, дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати з 20 лютого 2014 року різниці у заробітній платі ОСОБА_1 є протиправними, а такі позовні вимоги цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки доказів на підтвердження моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків внаслідок порушення відповідачем її трудових прав позивач не представила.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Як вбачається зі матеріалів справи, предметом спору у даній справі є припинення виплати позивачу під час проходження публічної служби коштів згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів № 597 від 07 серпня 2013 року, якою працівникам надано додаткові гарантії збереження рівня заробітної плати. При цьому право на отримання різниці між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії) мають працівники, які до і після прийняття цієї Постанови перебувають на тій же посаді відповідно до трудової угоди.

Наказом Чопської митниці від 24 січня 2014 року № 28 введено в дію штатний розпис на 2014 рік, у зв'язку з чим відбулися зміни істотних умов праці, а саме: система, розміри оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці.

Враховуючи введення в дію вказаного наказу, позивача було повідомлено, що відмова продовжувати роботу у зв'язку із зміною істотних умов праці є підставою для припинення трудового договору відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до Організаційної структури Чопської митниці, затвердженої Міністерством доходів і зборів України 03 жовтня 2013 року, до структурного підрозділу Митний пост "Чоп - залізничний" входили відділи митного оформлення, а саме: № 1, № 2, № 3, № 4 та сектор митного оформлення № 1 (міжнародних поштових та експрес відправлень), працівники яких здійснювали митний контроль як на вантажному напрямку, так і на пасажирському напрямку.

Станом на 01 січня 2014 року до Організаційної структури Чопської митниці внесено зміни в частині структурного підрозділу Митний пост "Чоп - залізничний", а саме: створено відділи митного оформлення № 1, № 2 та № 3 (міжнародних поштових та експрес відправлень), з яких один відділ митного оформлення здійснював митний контроль на вантажному напрямку, а інший - митний контроль на пасажирському напрямку.

Таким чином, з 01 січня 2014 року змінено структуру митного поста "Чоп - залізничний", зазначена реорганізація супроводжувалась зміною трудових обов'язків позивача.

Відповідно до Посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів, яка затвердженої 25 лютого 2014 року, визначено додаткові обов'язки позивача, які попередньо були відсутні згідно з Посадовою інструкцією головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп - залізничний", затвердженої 16 грудня 2013 року.

Зокрема, до додаткових обов'язків позивача віднесено: реалізація заходів з управління ризиками під час митного контролю та оформлення при переміщенні товарів і транспортних засобів через митний кордон України (п.2.1.2), здійснення обміну електронною інформацією між Укрзалізницею та іншими перевізниками про товари, прийняті ними до перевезення на митну територію України (п.2.2.1.1), реалізація заходів системи раннього попередження виникнення надзвичайних ситуацій у зоні діяльності митного посту (п.2.2.1.4), виконання митних формальностей щодо товарів, які переміщуються через митний кордон України уповноваженими економічними операторами (п.2.2.1.5), виконання спрощених митних процедур відповідно до Митного кодексу України та Рамкових стандартів безпеки та спрощення міжнародної торгівлі (п.2.2.1.6), здійснення державного контролю нехарчової продукції (п.2.2.1.25), виконання митних формальностей щодо комплектних об'єктів (п.2.2.2.7), здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України для забезпечення участі підрозділів Збройних Сил України у проведенні на території України (за межами України) міжнародних військових навчань (п.2.2.6.2), сприяння митному оформленню товарів і транспортних засобів, що надходять на митну територію України для потреб Чорноморського флоту Російської Федерації, тимчасово розташованого на території України (п.2.2.6.3).

Таким чином, зміна структури і штатного розпису супроводжувалась і зміною трудових функцій позивача, що можна вважати зміною посади, та є підставою для переведення працівника.

Питання заробітної плати позивача регламентувалось Постановою Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів № 268 від 09 березня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів № 597 від 07 серпня 2013 року (набула чинності 10 вересня 2013 року) внесено зміни до Постанови № 268.

П.2 Постанови №597 передбачає, що у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників, умови оплати праці яких визначені цією постановою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Таким чином, право на отримання різниці між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії) мають працівники, які до і після прийняття даної Постанови перебувають на тій же посаді відповідно до трудової угоди.

Переведення на іншу роботу - це будь-яка зміна трудової функції (спеціальності, кваліфікації чи посади) працівника, місця роботи, а також обумовлених угодою сторін умов трудового договору, що не були викликані змінами в організації виробництва і праці.

Отже, п.2 вказаної Постанови працівникам надано додаткові гарантії збереження рівня заробітної плати, однак, даним нормативно-правовим актом було обмежено надання цих гарантій періодом перебування на тій же самій посаді, яку працівник обіймав на дату набрання чинності Постанови № 597. Зокрема, оплата праці працівникам відповідача здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а розмір відповідних асигнувань визначається на підставі чинних нормативно правових актів з питань оплати праці.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно з ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Підстави припинення трудового договору визначені ст.ст. 36 - 41,45 КЗпП України. Серед них немає такої підстави, як переведення працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, передбачене ч.1 ст.32 КЗпП України.

Оскільки таке переведення не є підставою для припинення трудового договору, йдеться про зміну раніше укладеного трудового договору, що передбачає зміну трудових обов'язків, виконуваної роботи, посади при фактичному продовженні трудових правовідносин.

В силу вимог ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом від 19 лютого 2014 року № 93-о позивача з 20 лютого 2014 року переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний", відповідно до ст. 32 КЗпП України.

Трудовий договір позивача оформлено у вигляді Наказу Чопської митниці від 19 лютого 2014 року № 93-о про призначення на іншу посаду та заяви позивача про надання згоди на це призначення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачу правомірно виплачувалась різниця між заробітною платою до переведення її на іншу посаду (на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів), у зв'язку із зміною істотних умов праці, а саме: до 20 лютого 2014 року.

У зв'язку з переведенням на іншу посаду ОСОБА_2 припинено виплату доплат, передбачених п.2 Постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів № 597 від 07 серпня 2013 року.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у інформаційних листах Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області від 10.11.2014 року № 01-13/1467, Міністерства доходів і зборів України від 11.01.2014 року № 339/7/99-99-05-02-01-17 та Міністерства соціальної політики України від 12.06.2014 року № 217/13/116-14 вказано, що різниця у заробітній платі виплачується працівникам за посадою, займаною відповідно до нових умов оплати праці, затверджених Постановою № 597 до того часу, поки вони працюють на займаній посаді і не виплачується у разі переведення його із займаної посади на іншу посаду.

Разом з тим, у листі Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області від 10.11.2014 року № 01-13/1467 вказано, що працівники, які наказом Чопської митниці (за їх згодою) були переведені на посади в новоутворені структурні підрозділи не мають права на доплату, передбачену п.2 Постанови № 597, оскільки переведення працівника в розумінні ч.1 ст.32 КЗпП України необхідно кваліфікувати як укладення нової трудової угоди.

Відповідно до ч.1 ст.114 КЗпП України при переведенні працівника на іншу постійну нижчеоплачувану роботу за працівником зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення.

Оскільки позивач - ОСОБА_1 з часу прийняття Постанови № 597 та до 20 лютого 2014 року перебувала на тій же посаді та виконувала роботу, передбачену трудовим договором, тому їй виплачувалась різниця між заробітною платою (без премії) визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачу - ОСОБА_1М правомірно виплачувалась різниця між заробітною платою до переведення її на іншу посаду (на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста Чоп залізничний), у зв'язку із зміною істотних умов праці, а саме: до 20 лютого 2014 року, Чопська митниця правомірно припинила виплату позивачу різниці у заробітній платі, оскільки відповідно до Наказу від 19 лютого 2014 року № 93-0 ОСОБА_1 з 20 лютого 2014 переведено на іншу посаду, у процесі чого відбулась зміна трудових обовязків та виконуваної роботи, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими та повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі № 807/911/15 в частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану постанову в цій частині.

Разом з тим, 04 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі (вх.№7978/16).

Відповідно до ст.ст.51,112 КАС України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

Згідно з ч.1,2 ст.194 КАС України позивач, зокрема, може відмовитись від адміністративного позову у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду, про що постановляється ухвала, відповідно до вимог ст.ст.112 та 113 КАС України.

Ч. 2 ст.112 та п.2 ч.1 ст.157 КАС України передбачають, що про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 КАС постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст.ст.155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі необхідно задовольнити. Разом з тим, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.157, ст.160, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити, прийняти відмову ОСОБА_1 від позову.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі № 807/911/15 скасувати, та провадження у цій справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: В.М. Багрій

ОСОБА_3