Справа № 804/1422/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 р. Справа № 804/1422/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріЗоідзе Т. А.
представника позивача представника відповідача Палій Є. О. Зінкевич О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях на позов, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Криворізькою південною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» з питань достовірності формування податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Електрогруп» (код ЄДРПОУ 3803305) у липні 2015 року та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг).
За результатами перевірки складено акт від 05.02.2016 року №36/22.03/05476747, у висновках якого встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість у липні 2015 року, яка підлягає нарахуванню та сплачується до загального фонду державного бюджету у розмірі 581 690,17 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Системний аналізу вказаних норм Податкового Кодексу України свідчить, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.
Судом встановлено, що публічним акціонерним товариством «Електромашпромсервіс» (замовник) та ПП «Електрогруп» (виконавець) укладено договір №2/1-15 від 03.01.2015 року, за умовами якого виконавець зобов'язується виконати роботу по ремонту виробів, вказаних у додатках до договору, а замовник зобов'язується прийняти по акту виконаних робіт та оплатити виконані роботи згідно умов договору. Для виконання робіт виконавець має право залучати інші підрядні організації за договорами субпідряду та покладати виконання договору на третіх осіб, що в свою чергу не звільняє виконавця від зобов'язань перед замовником. В специфікації №6 до договору №2/1-15 від 03.01.2015 року визначено найменування робіт та виробів.
Виконання умов вказаного договору підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт, рахунками-фактурами, податковими накладними, розрахунками ціни (калькуляціями).
Між публічним акціонерним товариством «Електромашпромсервіс» (замовник) та ПП «Електрогруп» (виконавець) укладено договір №3/1-15 від 03.01.2015 року, за змістом якого виконавець зобов'язується виконати роботи по проведенню ремонту електрообладнання замовника, а замовник зобов'язується створити підряднику необхідні для виконання робіт умови, прийняти та оплатити виконані роботи.
На виконання умов вказаного договору складено наступні первинні документи: рахунки-фактури, акти приймання виконаних робіт, акти на використані при ремонті матеріали.
Позивачем (покупець) з ПП «Електрогруп» (продавець) укладено договір купівлі-продажу №156/1-13 від 20.11.2013 року, за яким продавець зобов'язується передати у власність покупця товар згідно рахунків-фактур до договору у відповідності до заявок покупця, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар і оплатити його на умовах, передбачених даним договором. Постачання товару здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2000). Продавець зобов'язується забезпечити товар, що відвантажується, супровідними документами: накладна, податкова накладна, сертифікат якості на використану сировину, при необхідності - товарно-транспортний документ, а покупець зобов'язується прийняти перераховані документи одночасно з товаром.
Факт виконання договору підтверджується видатковими та податковими накладними, рахунками-фактурами, прибутковими ордерами.
Підставою для висновків акту перевірки від 05.02.2016 року №36/22.03/05476747 про нереальність господарських операцій була податкова інформація (акт позапланової виїзної перевірки ПП «Електрогруп» №29/22.03/38033053 від 01.02.2016 року), яка свідчить про розбіжність між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту ПП «Електрогруп» та позивача. Крім того, відповідач посилається на те, що при кількості трьох працюючих людей ПП «Електрогруп» не могло фізично виконати роботи, які відображені в актах прийому-передачі.
Проте суд вважає, що така позиція не може бути доводом неможливості виконання зобов'язань за договором, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.
Крім того, умовами досліджених договорів передбачалось право виконавця - ПП «Електрогруп» залучати інші підрядні організації за договорами субпідряду та покладати виконання договору на третіх осіб.
Також суд враховує, що абзацом п'ятим пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України закріплено, що контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.
Відповідачем доказів прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення на підставі акту позапланової виїзної перевірки ПП «Електрогруп» №29/22.03/38033053 від 01.02.2016 року до суду надано не було.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за таке невиконання або неналежне виконання пода ткового обов'язку повинно нести саме це підприємство.
При цьому на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача не було.
Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Електромашпромсервіс» не є кінцевим споживачем товарів (робіт, послуг), придбаних у ПП «Електрогруп».
З акту перевірки вбачається, що вартість робіт (послуг) та товарно-матеріальні цінності включено позивачем до актів виконаних робіт (накладних) наступним замовникам: ПАТ «Південний ГЗК» на підставі договорів №2015/д/огэ/32/7-15 від 31.12.2014 року, №2015/д/огэ/245/26-15 від 23.02.2015 року, №2015/у/ТО/774 від 08.06.2015 року; ПАТ «Північний ГЗК» на підставі договорів №7 від 01.01.2015 року, №8 від 01.01.2015 року, №5/5-15 від 08.01.2015 року; ПАТ «Центральний ГЗК» на підставі договорів №1893-10-10/12-15 від 26.12.2014 року, №158-09-10/27-15 від 23.02.2015 року, №643-10-10 від 02.06.2015 року та ін.
Умови виконання вказаних договорів підтверджується первинними документами, які були досліджені під час проведення перевірки, однак жодних зауважень до їх оформлення акт перевірки не містить. Крім того, контролюючим органом не зазначено, на підставі яких саме документів виявлено факт порушень податкового законодавства.
Щодо ненадання до перевірки товарно-транспортних документів, то суд вважає, що даний факт не може свідчити про нереальність операції або про порушення платником податків податкового законодавства. Правилами ведення бухгалтерського податкового обліку не передбачено обов'язкове складання товарно-транспортних документів для підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Більш того, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних може свідчити про дотримання або порушення лише правил перевезень автомобільним транспортом, а товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Щодо ненадання позивачем сертифікатів якості та походження товару суд зазначає, що сертифікати якості на продукцію видаються безпосередньо виробником товару (продукції) на підтвердження відповідності продукції певним нормативним вимогам і стандартам якості. Однак, такі документи не можуть вважатися первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 04 травня 2016 року.

Суддя В.В. Степаненко