Справа № 712/4277/16-а
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа № 712/4277/16-а

Провадження 2а/712/123/16

16 травня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі :

Головуючого судді - Марцішевської О.М.

При секретарі - Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.12.2015 року звернувся до Черкаської міської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою "Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м.Черкаси вул.Грибна (кадастровий № :02:020:0672)" та надання вказаної земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 Земельного Кодексу України. 17.03.2016 року рішенням Черкаської міської ради № 2-385 відмовлено у наданні вказаної земельної ділянки у власність позивачу. Вказує, що рішення від 17.03.2016 року є таким, що прийняте без законних підстав, оскільки не мотивоване та не грунтується на передбачених законом підставах для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, чим порушене передбачене ст.118 ЗК право позивача на надання у власність земельної ділянки. Просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2 - 385 від 17.03.2016р. "Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по вул. Грибній громадянину ОСОБА_1", зобовязати Черкаську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою "Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м.Черкаси вул.Грибна (кадастровий № :02:020:0672)" та надання вказаної земельної ділянки у власність, виконавши вимоги ч.9 ст.118 Земельного Кодексу України.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задоволити. Вказував, що оскаржуване рішення є аналогічним попередньому рішенню міської ради від 19.11.2015р. № 2-1804 про, яким йому було відмолено у наданні ділянки у власність, дане рішення було визнане незаконним та скасоване постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 23.12.2015р., підставою скасування судом вказано те, що не зважаючи на виконання позивачем передбачених законом умов для затвердження проекту землеустрою, відповідач відмовив у цьому без будь-яких обґрунтувань, не зазначивши передбачених законом підстав для такої відмови, не навівши, в чому полягає невідповідність проекту землестрою вимогам закону. Однак відповідач після набрання законної сили постанови суду від 23.12.2015р. повторно рішенням 17.03.2015р. відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою та наданні у власність ділянки також без зазначення передбачених законом підстав для такої відмови, тим самим фактично ігноруючи як норми чинного законодавства, так і судове рішення, яке набрало законної сили.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вказувала, що відповідач є власником земельної ділянки, яка перебуває у комунальної власності, і тому прийняв оскаржуване рішення в межах своїх повноважень. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють орган державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст.10.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів при ватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 118 цього Кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Ст. 186-1 цього Кодексу передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Судом встановлено, що згідно з довідкою від 16.03.2015 року ОСОБА_1 в період з 10.02.2015 по 07.03.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районах Донецької та Луганської областей.

28.04.2015 року позивачем до Черкаської міської ради було надано заяву про наміри виготовлення проекту землеустрою щодо відведення та отримання у приватну власність даної земельної ділянки, а також до заяви були надані всі необхідні та передбачені ст. 118 Земельного кодексу України документи.

15.06.2015 року за вхідним № 3333-2 позивачем письмово повідомлено Черкаську міську раду про використання права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та надано договір на виконання даних робіт із землеустрою.

Відповідно до висновку Управління планування та архітектури Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 28.07.2015 року за вихідним №4568-з розглянуто проект землеустрою та погоджено його з можливістю відведення вказаної земельної ділянки у власність.

Згідно з висновком Управління Держземагентства у Черкаському районі від 10.08.2015 року за вихідним №31-28-0.5-3170/2-15 розглянуто проект землеустрою та погоджено його з можливістю відведення вказаної земельної ділянки у власність.

Проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки включає всі документи та матеріали передбачені ч. З ст. 50 Закону України «Про землеустрій» в тому числі відповідно до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), межових знаків та погодження меж землекористування від 27.07.2015 року межі землекористування згідно з кресленнями погоджено Управлінням земельних ресурсів та землеустрою Черкаської міської ради.

На підставі даного проекту землеустрою, відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України, п.111 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, його перевірено на відповідність земельному законодавству України та сформовано вище вказану земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий №:02:020:0672.

19.08.2015 року позивачем ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, через Управління надання адміністративних послуг Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, було подано заяву з додатками (вхідний № 5238-3 від 19.08.2015 року) про затвердження проекту землеустрою "Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Черкаси, вул. Грибна» та надання вказаної земельної ділянки у власність".

Згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.10.2015 року (вступила в законну силу 10.11.2015 року) у справі №712/10779/15-а, де зазначений проект землеустрою був предметом судового розгляду та визнаний таким, що відповідає вимогам норм Земельного кодексу України, іншим Законам України, бездіяльність Черкаської міської ради визнано протиправною та останню зобов'язано виконати вимоги ч.9 ст. 118 даного Кодексу.

Черкаською міською радою 19.11.2015 року прийняте рішення №2-1804 про відмову у передачі позивачу вказаної земельної ділянки у власність. Вказане рішення постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 23.12.2015р. визнане нечинним та скасоване із зобов'язанням Черкаську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та надання вказаної земельної ділянки у власність. Вказаною постановою, яка набрала чинності 05.01.2016р., встановлено, що позивач виконав всі необхідні умови для затвердження проекту землеустрою, а рішення Черкаської міської ради від 19.11.2015 року №2-1804 про відмову у передачі ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки у власність ніяким чином не обгрунтоване, не зазначено підстав для такої відмови, не наведено про наявність будь-якої невідповідності проекту землеустрою нормам чинного законодавства тощо, суд вважає, що існують всі правові підстави для визнання оспорюваного рішення протиправним та таким, що порушує права позивача.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

17.03.2016 року Черкаською міською радою було прийнято рішення № 2-385 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по вул..Грибній громадянину ОСОБА_3М.». Зі змісту вказаного рішення відсутні посилання на передбачені законом підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частина третя вказаної статті встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Саме у частині третій вказаної статті закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці Європейського Суду з прав людини. Субєкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, знаючи, що адміністративний суд керуватиметься ними у разі оскарження відповідних рішень, дій чи бездіяльності. Законодавче закріплення цих критеріїв-принципів також дає можливість фізичній чи юридичній особі сформувати уявлення про якість та природу належних рішень чи дій, які вона має право очікувати від субєкта владних повноважень.

Прийняття рішення, вчинення дії з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано цей критерій інакше може бути сформульовано як принцип використання повноваження з належною метою. Належною є та мета, що визначена в законі або випливає з його цілей. Якщо мету повноваження в законі не визначено, то слід виходити із загальної мети, яка визначена у статті 3 Конституції України, утвердження і забезпечення прав людини є головним обовязком держави. Якщо рішення було прийнято для досягнення результатів, на які повноваження субєкта владних повноважень аж ніяк не спрямоване, таке рішення має бути визнано протиправним.

Принцип прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано передбачає урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, що відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від субєкта владних повноважень враховувати як обставини, на обовязковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Субєкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди повинні перевіряти їх відповідність зазначеним вимогам (пункт 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року № 2). Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідно до частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви, відповідач порушив норми Земельного Кодексу України та принципи розсудливості та обгрунтованості, чим створив перешкоди позивачу в реалізації його права на отримання у власність земельної ділянки відповідно до ст.118 ЗК України, не врахував вимог згаданих вище постанов Соснівського районного суду м.Черкаси, які набрали законної сили, не обґрунтував спірне рішення передбаченими законом підставами для відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою та наданні у власність ділянки, що вказує на незаконність оспорюваного рішення, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

Що стосується посилання представника відповідача на здійснення міською радою при прийнятті спірного рішення своїх повноважень власника ділянки, на законодавчому рівні визначено право розпорядження землями комунальної власності виключно на підставі та у спосіб, встановлений Земельним Кодексом України, а тому відповідач не мав право здійснювати функції щодо розпорядження землею без законодавчого обґрунтування своїх дій та з обмеженням прав та законних інтересів позивача без законних підстав. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для визнання спірного рішення несумісним з законною метою здійснення відповідачем права комунальної власності від імені та в інтересах територіальної громади.

Керуючись ст. 8, 9, 11, 17, 94, 99, 128, 159-163, 181 КАС України, ст. 14, 19 Конституції України, ст.ст.116,118,123 ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2 - 385 від 17.03.2016р. "Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по вул. Грибній громадянину ОСОБА_1".

Зобовязати Черкаську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою "Щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м.Черкаси вул.Грибна (кадастровий № :02:020:0672)" та надання вказаної земельної ділянки у власність, виконавши вимоги ч.9 ст.118 Земельного Кодексу України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ: