Справа № 826/25800/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

секретаря судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі:

представників позивача: Засядкін В.М.; Кондратенко Т.М.

представника відповідача-1: Мовіле О.С.;

відповідача-2: Бартусевич О.В.;

представників відповідача-3: Сидор І.Ю.; Семків О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнський громадсько-політичний рух «Український рух» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.16р. у справі №826/25800/15 за позовом Громадської організації «Всеукраїнський громадсько-політичний рух «Український рух» до Міністерства охорони здоров'я України, Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Бартусевич Олени Володимирівни, Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет», третя особа: Міністерство освіти та науки України про скасування наказів та державної реєстрації змін до установчих документів, визнання дій протиправними

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України (далі - МОЗ України) від 20.03.15р. № 165 «Про затвердження нової редакції Статуту Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет»;

скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет», реєстраційний номер 00396 від 06.04.15р.;

визнати протиправними дії МОЗ України, які полягають у оприлюдненні оголошення від 07.09.15р. «Про проведення конкурсу на заміщення посади ректора Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет»;

скасувати наказ Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» від 10.09.15р. № 289-Адм «Про організацію та проведення виборів ректора»;

скасувати результати виборів ректора Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет», що відбулися 27.11.15р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.16р. закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України у частині позовних вимог до Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» про скасування наказу Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» від 10.09.15р. № 289-Адм «Про організацію та проведення виборів ректора» та скасування результатів виборів ректора Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет», що відбулися 27.11.15р.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.16р. у задоволенні адміністративного позову щодо решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що позивач має право захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, в т.ч. якщо таке повноваження передбачено у його статутних документах. Апелянт зазначив, що звернення до суду зумовлене тим, що до нього поступили усні звернення студентів на корумпованість навчального закладу.

Представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представники відповідачів заперечили вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, 20.03.15р. Міністерством охорони здоров'я України прийнято наказ № 165 «Про затвердження нової редакції Статуту Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет».

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.15р. за № 00396 державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Бартусевич О.В. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет».

07.09.15р. Міністерством охорони здоров'я України оприлюднене оголошення «Про проведення конкурсу на заміщення посади ректора Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» (http://moz.gov.ua/ua/portal/pre_20150907_c.html), у якому, серед іншого, зазначено про вимоги до претендентів на посаду, документи, які необхідно подати для участі у конкурсі, дату проведення виборів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що оспорюваний наказ, яким затверджено нову редакцію статуту Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» не відповідає вимогам чинного законодавства, відтак державна реєстрація змін до установчих документів, проведена на підставі такого наказу, та дії з подальшого проведення виборів ректора навчального закладу є протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів у спірних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.11р. № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають чи припускають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, п.п. 6, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси юридичних осіб, тобто суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, що викладена у постановах Верховного Суду України від 15.12.15р. у справі № 800/206/15, від 26.03.2013 у справі № 21-438а12.

У обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видання Міністерством охорони здоров'я України наказу від 20.03.15р. № 165 «Про затвердження нової редакції Статуту Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» не зачіпає конкретних прав позивача у справі.

Так, правові та організаційні засади діяльності громадських організацій визначені у Законі України «Про громадські об'єднання» від 22 березня 2012 року № 4572-VI .

Громадська організація - це добровільне об'єднання фізичних осіб для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частини перша, третя статті 1 Закону N 4572).

Згідно із Законом № 4572 засновниками та членами (учасниками) громадської організації як виду громадського об'єднання є фізичні особи, які можуть утворювати громадську організацію зі статусом або без статусу юридичної особи (частини друга, третя, п'ята статті 1).

Необхідним етапом створення громадської організації як юридичної особи є її реєстрація в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, установлених Законом № 4572 (частина перша статті 12 Закону № 4572). Така реєстрація передбачає, зокрема, внесення відомостей про громадську організацію до Реєстру громадських об'єднань і до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також видачу свідоцтва про реєстрацію громадського об'єднання як громадської організації.

Отже, системний аналіз Закону № 4572 дає підстави вважати, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, в тому числі у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення до позивача осіб з приводу захисту їх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Таких доказів позивачем не було надано і на стадії апеляційного розгляду справи. Позивач на навів жодних доказів щодо існування реального негативного впливу на його права чи права інших осіб, в інтересах яких він звертається, від видання оскаржуваного наказу та вчинення дій з проведення державної реєстрації змін до установчих документів на підставі такого наказу, а також дій щодо оприлюднення оголошення про проведення конкурсу на заміщення посади ректора. Позивач не є учасником публічно-правових відносин при вчиненні відповідачами таких дій та прийнятті рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.04.12р. у справі № 21-1115во10.

Згідно з ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнський громадсько-політичний рух «Український рух» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.16р. у справі №826/25800/15 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.16р. у справі №826/25800/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 19.05.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Глущенко Я.Б.