Справа № 815/822/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № № 815/822/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача при розгляді заяви-звернення позивача щодо зняття заборони на відчуження транспортного засобу марки «Фіат», д/н НОМЕР_1; зобов'язати відповідача зняти заборону на відчуження вказаного транспортного засобу.

Ухвалою суду від 22.03.2016 р. первинного відповідача - Уманське ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області замінено на Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області.

Ухвалою суду від 19.04.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, залучено ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.01.2014 р. він придбав автомобіль НОМЕР_2 у ОСОБА_2, яким була видана на ім'я позивача нотаріально посвідчена довіреність на право розпорядження від його імені зазначеним транспортним засобом (далі - ТС). На початку квітня 2015 р. позивач звернувся до органів ДАІ з метою зняття ТС з обліку, в результаті чого дізнався, що 25.04.2014 р. ОСОБА_2 була накладена заборона на відчуження ТС. У зв'язку із цим 03.04.2015 р. позивачем була направлена до ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області заява про зняття заборони на відчуження ТС. У відповідь листом начальника центру надання послуг 7102 позивачу було роз'яснено, що для зняття заборони на відчуження вказаного ТС його власник повинен надати до центру ДАІ № 7192 м. Умань письмове скасування раніше накладеного обмеження. При цьому наявне у позивача доручення на розпорядження ТЗ не дозволяє йому звертатися із відповідною заявою. Не погодившись із зазначеною відповіддю, позивач оскаржив її начальнику УДАІ УМВС України в Черкаській області. За результатами розгляду скарги остання залишена без задоволення, про що позивачу доведено листом від 30.07.2015 р. № 13/14-3838. На думку позивача, нотаріальна посвідчена довіреність на розпорядження ТС з правом його продажу надає йому право від імені власника ОСОБА_2 звертатися до відповідних органів із заявою про зняття заборони на відчуження. Отже відповідач повинен був зняти відповідну заборону на відчуження ТС за поданою позивачем заявою. Зважаючи на неправомірну бездіяльність відповідача та порушення своїх прав, позивач звернувся за судовим захистом.

12 травня 2016 р. від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява, згідно якої останній не може взяти участь в судовому розгляді справі через зайнятість в іншому судовому процесі, та не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

19 квітня 2016 р. від відповідача до канцелярії суду факсом надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову із додатками, згідно яких відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову; заява про розгляд справи без участі представника відповідача. За правовою позицією відповідача позовні вимоги не ґрунтуються на приписах законодавства та до задоволення не підлягають, оскільки заяви на зняття заборони на відчуження транспортних засобів можуть прийматися від осіб, уповноважених у встановленому порядку отримувати нові свідоцтва про реєстрацію ТЗ, за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень. При цьому в обов'язковому порядку підлягає встановленню інформація щодо анулювання повноважень уповноважених осіб. В даному випадку від власника ТЗ ОСОБА_2 надійшли заяви від 25.04.2014 р., в яких останній просить не знімати з обліку, не перереєстровувати належний йому автомобіль та не проводити інших дій без його відома у зв'язку із намірами звернення до нотаріуса для анулювання довіреності, на яку посилається позивач. В той же час законодавством забороняється зняття з обліку ТЗ, стосовно яких є відповідна заява власника або внесені обмеження щодо зняття з обліку такого ТЗ.

Третя особа - ОСОБА_2 до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи, в силу ч.11 ст.35 КАС України, повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, транспортний засіб марки Fiat, модель Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 02.02.2013 р. за ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Уманським ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. 03.01.2014 р., зареєстрованою за № 2, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися з правом продажу при умові сплати податку на доходи фізичних осіб від його імені, міни, перереєструвати, в необхідних випадках, у встановленому порядку, здачі в оренду, передачі в позичку, застави в забезпечення фізичними та юридичними особами, страхування, належний йому на праві власності ТЗ марки Fiat, модель Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також представляти його інтереси в усіх установах та організаціях, у т.ч. органах ДАІ, СТО, штрафмайданчиках, страхових компаніях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням або заставою вищевказаного ТЗ, у т.ч. зняття та постановки на облік в органах ДАІ, його переобладнанням, отримання Тимчасового реєстраційного талону на страхування.

З огляду на адміністративний позов, на початку квітня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до органів ДАІ з метою зняття ТЗ з обліку, в результаті чого дізнався про те, що 25.04.2014 р. власником автомобіля ОСОБА_2 була накладена заборона на відчуження ТЗ.

03 квітня 2015 р. ОСОБА_1 направив засобами поштового зв'язку до Уманського ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області заяву від 01.04.2015 р., в якій просив зняти вищевказану заборону, додавши копію довіреності № 992739 від 03.01.2014 р. та свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Про розгляд вказаної заяви позивач також просив повідомити в запиті від 25.03.2015 р., який був направлений засобами поштового зв'язку 05.06.2015 р.

У відповідь листом від 08.06.2015 р. № 1848 начальник Центру 7102 м. Умань Дорошенко В.Я. повідомив (повторно - вих. 1222 від 11.04.2015 р.), що згідно п.40 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 зняття з обліку ТЗ проводиться на підставі заяви власника, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. При цьому 03.01.2014 р. було видано нотаріально завірене доручення на право розпорядження ТЗ, що належить ОСОБА_2, який 25.04.2014 р. особисто до підрозділу надав заяву (вх. 2126) про заборону зняття з обліку належного йому ТЗ і яка до цього часу не скасована. Для зняття заборони на відчуження вищевказаного ТЗ його власник повинен надати до центру ДАІ 7102 м. Умань письмове скасування раніше накладеного обмеження.

Не погодившись із вищезазначеною відповіддю, позивач оскаржив останню начальнику УДАІ УМВС України в Черкаській області (скарга від 03.07.2015 р.), в результаті чого листом від 30.07.2015 р. № 3838 т.в.о. начальника Управління ДАІ Ткаченко О.О. повідомив позивачу, що в результаті проведеної перевірки об'єктивних даних щодо неправомірних дій з боку працівників Центру НППВАТЗ № 7102 (м. Умань) не виявлено, а оскаржувані дії вчинені у відповідності до законодавства (а.с. 13).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не було допущено неправомірної бездіяльності, а вимога про зобов'язання відповідача зняти заборону на відчуження ТЗ є необґрунтованою, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.4 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 р. затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок № 1388), яким встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1388 цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Порядок здійснення центрами надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, тимчасових реєстраційних талонів (далі - реєстраційні документи) та номерних знаків на ТЗ встановлює Інструкція про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.08.2010 р. N 379.

Зазначена Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про дорожній рух", Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 N 1388.

Відповідно до п.5.1 Інструкції № 379 зняття з обліку ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 12, 15, 32, 40 - 46 Порядку.

Посадовими особами Центру приймаються до розгляду письмові заяви власників (фізичних або юридичних осіб) про зняття ТЗ з обліку (вибракування), зразки яких наведено в додатках 9, 10 до цієї Інструкції. Такі заяви можуть прийматись від осіб, уповноважених у встановленому порядку на такі дії.

Крім того, обов'язково проводиться перевірка ТЗ за наявною в Центрі інформацією про накладення арешту на ТЗ (у разі наявної технічної можливості - з використанням бази даних АІС "Арешт") та про розшук правоохоронними органами, або щодо яких надійшла інформація про необхідність їх затримання чи анулювання повноважень уповноважених осіб.

Згідно п.5.10 Інструкції № 379 забороняється зняття з обліку ТЗ, стосовно яких є відповідна заява власника, у графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію ТЗ або наявних базах даних внесені обмеження щодо зняття з обліку, а також за умови наявності обмежень, які передбачені пунктами 15, 40, 41 Порядку.

З огляду на матеріали справи, 25.04.2014 р. ОСОБА_2 подав начальнику Уманського центру 7102 заяву (вх. 2126), в якій просив накласти арешт і без його письмового дозволу не проводити ніяких дій, пов'язаних з перереєстрацією та зняття з обліку ТЗ. В доповнення означеної заяви ОСОБА_2 також надав другу заяву , в якій повідомив, що дав генеральне доручення на право розпорядження належним йому ТЗ ОСОБА_1, після чого виникли питання щодо розрахунку, у зв'язку із чим він має намір звернутися до нотаріуса для анулювання зазначеної довіреності, тому просив не знімати ТЗ з обліку, не перереєстровувати його та не проводити будь-яких інших дій без його відома. Просив вважати вказане доручення на розпорядження ТЗ недійсним.

Таким чином, судом встановлено, що власником ТЗ ОСОБА_2 було надано до центру 7102 відповідну заяву, наявність якої згідно п.5.10 Інструкції № 379 утворює заборону для зняття з обліку ТЗ, про що позивачу обґрунтовано було доведено у відповідних відповідях на його звернення.

При цьому не заслуговують на увагу твердження сторони позивача про те, що в розумінні Порядку № 1388 він є власником ТЗ, оскільки експлуатує такий ТЗ на законних підставах. Так, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Термін, на який посилається позивач, вживається в іншому значенні, яке не пов'язано із переходом права власності на ТЗ.

Суд також зазначає, що правова позиція сторони позивача, яка зводиться до того, що нотаріально посвідчена довіреність є достатньою за умов даного спору підставою для зняття ТЗ з обліку за його заявою, є хибною та такою, що не ґрунтується на приписах законодавства про представництво.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Сама по собі не є підставою виникнення відносин представництва, а лише дозволяє їх суб'єктам зручніше оформити ці відносини. Центральною функцією довіреності є інформаційна функція щодо третьої особи - учасника правочину, адже сама з її змісту вона переважно дізнається про зміст, обсяг, строк та характер повноважень представника.

З одностороннього характеру довіреності випливає, зокрема, можливість особи, яка видала довіреність, у будь-який час її скасувати, а представника - відмовитись від вчинення дій, які були визначені довіреністю (ч. 1 ст. 249, ч. 1 ст. 250 ЦК), крім випадків, зазначених у ч. 4 ст. 249, ч. 3 ст. 250 ЦК.

При цьому спеціальна норма права, зокрема п.5.10 Інструкції № 379, містить застереження, що пов'язується із відповідним волевиявленням власника ТЗ, що очевидно здійснено з метою захисту інтересів саме законного власника від будь-якого втручання у право на мирне володіння майном. Натомість позивач, ґрунтуючись на попередньо оформленому представництві, фактично заперечує волевиявлення свого довірителя, нівелюючи тим самим зміст заяв ОСОБА_2 від 25.04.2014 р. та очевидно діючи всупереч волевиявленню свого довірителя.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі, та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів суд приходить до висновку про те, що суб'єктом владних повноважень не було допущено неправомірної бездіяльності при розгляді заяви-звернення позивача щодо зняття заборони на відчуження транспортного засобу марки «Фіат», д/н НОМЕР_1. У зв'язку із цим не підлягає до задоволення й похідна позовна вимога про зобов'язання відповідача зняти заборону на відчуження ТЗ, оскільки для цього відсутні фактичні та правові підстави.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя І.В. Завальнюк