Справа № 824/178/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/178/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Новоселицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ванчиківці» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2010 року Новоселицька міжрайонна державна податкова інспекція Чернівецької області звернулась до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ванчиківці» про стягнення заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 462542,25 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що у процесі проведеної перевірки відповідача з питання правильності утримання, повноти та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб за період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року, за наслідками якої складено акт від 16 липня 2010 року №633/17, встановлено несплату указаної суми податкового зобовязання до бюджету. Згідно з цим актом станом на 01 жовтня 2008 року сальдо складало 291468,37 грн. Станом на 01 липня 2008 року за відповідачем рахувалась заборгованість по податку з доходів фізичних осіб в сумі 462542,25 грн, яка в добровільному порядку не була сплачена.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року, позов задоволено. Стягнуто з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ванчиківці» податковий борг із доходів фізичних осіб у сумі 462542,25 грн до місцевого бюджету на рахунок №0162 Ванчиківської сільської ради, банк одержувача УДК в Чернівецькій області, код одержувача № 23246028, МФО 856135.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2016 року скасовано постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході розгляду даної справи судом було допущено заміну сторони правонаступником, а саме: Новоселицьку міжрайонну державну податкову інспекцію Чернівецької області замінено на Новоселицьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

Згідно поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по податку з доходів фізичних осіб в сумі 445062,72 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач, крім підстав, наведених у позовній заяві, вказував про те, що наявність за відповідачем боргу підтверджується актом звірки від 24 листопада 2008 року, балансом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ванчиківці» станом на 01 жовтня 2008 року, поданим до органу статистики, витягом з касової книги, довідкою про наявність заборгованості станом на час розгляду справи.

Окрім цього, позивач стверджував, що зобовязання по сплати податку з доходів фізичних осіб не є податковим боргом у розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки платником податків зобовязання самостійно шляхом подання до податкових органів податкової декларації не узгоджується, його не визначає контролюючий орган. Тому, на думку позивача, стосовно погашення суми заборгованості з податку з доходів фізичних осіб порядок, встановлений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», не застосовується.

Також зазначає, що оскільки Законом України «Про податок з доходу фізичних осіб» передбачено подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, який не є податковою декларацією в розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковий борг у таких платників податків виникає лише у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати відповідної суми податкового зобовязання, а тому норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України не застосовуються до порядку стягнення в судовому порядку заборгованості по податку з доходів фізичних осіб.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у позові. При цьому вказував, що не погоджується з твердженням позивача про наявність у нього боргу по податку з доходів фізичних осіб в сумі 445062,72 грн. Зазначав, що згідно довідки Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області від 21 серпня 2008 року станом на указану дату сільськогосподарський виробничий кооператив «Ванчиківці» не має заборгованості зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів). Також посилався на недотримання позивачем процедури, передбаченої нормами Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу та на те, що податковий борг, за стягненням суми якого контролюючий орган звернувся до суду, виник поза межами строку давності, встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 указаного Закону.

Заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у липні 2010 року Новоселицькою міжрайонною державною податковою інспекцією Чернівецької області проведено позапланову документальну перевірку сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ванчиківці»по питанню правильності утримання, повноти та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб за період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року, за наслідками якої складено акт від 16 липня 2010 року №633/17.

Згідно з цим актом станом на 01 липня 2010 року сальдо (податковий борг) з податку з доходів фізичних осіб з нарахованої працівникам заробітної плати становить 462542,25 грн. Одночасно в акті зазначено, що станом на 01 жовтня 2008 року таке сальдо складало 291468,37 грн і що СГВК «Вавчиківці» в порушення пункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходу фізичних осіб» не нарахувало, не утримало та не перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб, виплачених в жовтні, листопаді, грудні 2008 року, січні серпні 2009 року, в загальній сумі 13450,38 грн.

Згідно наявних у справі довідок, наданих позивачем, відповідач має заборгованість по податку з доходів фізичних осіб в сумі 445062,72 грн, встановлену за результатом проведеної перевірки.

Оскільки така в добровільному порядку не сплачена, Новоселицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області просить суд стягнути її з відповідача.

До указаних обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (втратив чинність з 01 січня 2011 року у звязку з набранням чинності Податковим кодексом України і діяв на дату відкриття провадження у цій адміністративній справі; тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.2 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

За визначенням, наведеним у пункті 1.11 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Аналіз положень Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 вересня 2003 року №451 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2003 року за №960/8281 (чинного до 01 квітня 2011 року), зокрема пункти 2.1, 3.1, свідчить, що розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), подається податковими агентами до податкового органу в строки, передбачені в Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» для подачі податкової декларації за календарний квартал (підпункт «б» підпункту 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону), і він містить в собі дані про нарахований і утриманий податок та суму, яка фактично підлягає сплаті до бюджету.

Таким чином, розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), за своєю суттю є податковою декларацією, розрахунком в розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Порядок узгодження сум податкових зобов'язань та визначення податкового боргу встановлюється статтею 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Зокрема, пунктом 5.1 статті 5цього Закону передбачено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених пп. 5.2.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» сумою податкового боргу визнається узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею.

Пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що у разі, коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

За приписами підпункту 6.2.2 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкові вимоги мають містити крім відомостей, передбачених підпунктом 6.2.3 цієї статті, посилання на підстави їх виставлення; суму податкового боргу, належного до сплати, пені та штрафних санкцій; перелік запропонованих заходів із забезпечення сплати суми податкового боргу. Податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

Згідно з положеннями підпункту 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків. обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

Згідно підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (втратив чинність з 01 січня 2011 року у звязку з набранням чинності Податковим кодексом України і діяв на дату відкриття провадження у цій адміністративній справі; тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов'язок податкового агента надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 20.2 статті 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» фінансово відповідальними особами за порушення норм цього Закону при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, є податкові агенти.

Таким чином, правовий статус податкового агента передбачає обов'язки нараховувати, утримувати, сплачувати податок з доходів фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку, надавати податкову звітність з такого податку та нести відповідальність за неналежне виконання обов'язків.

Податковий агент має права та обов'язки, встановлені законодавством для платника податку з доходів фізичних осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що рішеннями суб'єкта владних повноважень, на підставі яких можуть бути заявлені вимоги про стягнення грошових коштів, є, зокрема, податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги, прийняті контролюючими органами на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Водночас, указаний Закон під «податковою декларацією» розуміє в тому числі і розрахунок, який подається до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Тому, узгодження податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб відбувається з дня подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу.

Лише після настання зазначених у підпункті 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» обставин та з урахуванням строку, передбаченого підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Закону, виникає право на звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу у розмірі, визначеному у другій податковій вимозі.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України в даній категорії справ, висловленій, зокрема, в ухвалі від 31 жовтня 2012 року (К-24679/09) та в ухвалі від 25 березня 2015 року (К/9991/25922/11).

Крім цього, в ухвалі від 27 січня 2016 року, постановленій у цій справі, Вищий адміністративний суд України вказав, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення сум податкового боргу направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобовязання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобовязання; направлення податкових вимог. При цьому момент узгодження сум податкового зобов`язання законодавець у пунктах 5.1 та 5.2 вказаного Закону пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що сума податкового зобовязання 13450,38 грн, визначена згідно податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2010 року №556//0, була сплачена відповідачем в добровільному порядку й, відповідно, не входить до суми 445062,72 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Наявні ж у справі податкові вимоги від 04 серпня 2010 року №1/122 та від 13 вересня 2010 року №2/177 також не стосуються суми 445062,72 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, як заборгованість по податку з доходів фізичних осіб, встановлену за результатом перевірки у липні 2010 року.

Наведене підтверджувалось позивачем в судовому засіданні.

В ході судового розгляду справи судом на підставі наявних у справі матеріалів та пояснень позивача відносно суми 445062,72 грн, яку він просить стягнути з відповідача як заборгованість по податку з доходів фізичних осіб, встановлено відсутність подання відповідачем податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку податковому органу.

Відтак, указане вище податкове зобовязання не є узгодженим.

Поряд з цим судом встановлено не прийняття позивачем податкового повідомлення-рішення та не направлення відповідачу відповідних податкових вимог щодо суми 445062,72 грн.

Отже, позивач не виконав процедуру стягнення податкового боргу, передбачену Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що позбавляє його права на стягнення такої суми боргу в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених контролюючим органом позовних вимог.

Крім цього, вирішуючи спір, суд також виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області від 21 серпня 2008 року станом на указану дату сільськогосподарський виробничий кооператив «Ванчиківці» не має заборгованості зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Зазначене не узгоджується з відомостями позивача в акті від 16 липня 2010 року №633/17 про те, що станом на 01 липня 2010 року сальдо (податковий борг) відповідача з податку з доходів фізичних осіб з нарахованої працівникам заробітної плати становить 462542,25 грн; станом на 01 жовтня 2008 року таке сальдо складало 291468,37 грн.

Позивачем в ході судового розгляду справи не було указано й, відповідно, не надано належним та допустимих доказів, відносно того за який період виникла спірна заборгованість. Позивач лише зазначив при цьому, що станом на 01 жовтня 2008 року така становила 291468,37 грн.

Водночас відповідач вказав про виникнення боргу, який просить стягнути позивач, за 2001 -2008 роки, на підтвердження чого надав структуру боргу по податку з доходів фізичних осіб на 01 вересня 2006 року, а також надав копію позовної заяви Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ванчиківці», подану до господарського суду, з вимогою про стягнення аналогічної заборгованості, чого позивачем спростовано не було.

В ході судового розгляду справи контролюючим органом не було доведено не порушення строку, встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», при зверненні до суду з цим позовом з вимогою про стягнення заборгованості по податку з доходів фізичних осіб, про що зазначав відповідач.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені норми матеріального і процесуального права, взаємний та достатній зв'язок зібраних по справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а заборгованість, яку просить стягнути контролюючий орган з відповідача, не підлягає стягненню в судовому порядку.

Поряд з цим слід зазначити і щодо помилковості тверджень позивача про те, що зобовязання по сплаті податку з доходів фізичних осіб не є податковим боргом; стосовно погашення суми заборгованості з такого податку порядок, встановлений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», не застосовується; норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України не застосовуються до порядку стягнення в судовому порядку заборгованості по податку з доходів фізичних осіб.

Зазначені доводи позивача спростовуються вищевикладеним.

Крім того, преамбулою Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Оскільки у відповідності до пункту 4 частини першої статті 14 Закону України «Про систему оподаткування», що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків, на нього поширюються вимоги Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

До того ж, саме з посиланням на норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» субєкт владних повноважень звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на викладене та керуючись статтями 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 19 травня 2016 року.