Справа № 202/2228/16-а
Суддя: Шклярук Д. С.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2228/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Шклярука Д.С.

при секретарі: - Коломоєць Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитра Сергійовича, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із адміністративним позовом до інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитра Сергійовича, у якому просить суд: визнати протиправними дії інспектора поліції Головко Дмитра Сергійовича з притягнення його адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 884654 від 28.03.2016 року винесену інспектором 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитром Сергійовичем; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилається на те, що 28.03.2016 року він рухався транспортним засобом «КІА», державний номер НОМЕР_1, у великому потоці транспортних засобів, по центральному мосту м. Дніпропетровська в напрямку вул. Коцюбинського.

На з'їзді з центрального мосту, не доїхавши до вул. Коцюбинського, водій який рухався попереду на автомобілі «БМW» застосував екстрене гальмування. Внаслідок цього, з метою уникнення дорожньо-транспортної пригоди, яка могла потягнути за собою каліцтво або загибель людей, у зв'язку з тим, що позаду на великий швидкості рухався автомобіль, який на його переконання не зміг би швидко зупинитись, та вдарив би його автомобіль й інші транспортні засоби, якщо б він вслід за автомобілем «БМW» застосував екстрене гальмування, оцінивши дорожню обстановку був змушений перетнути лінію горизонтальної розмітки і частково виїхати на зустрічну смугу руху.

На проїзній частині вулиці Коцюбинського міста Дніпропетровська, поблизу будівлі № 7, він був зупинений співробітниками поліції, які повідомили його про те, що він скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перетнув лінію горизонтальної розмітки № 1.3 з виїздом на смугу зустрічного руху, чим порушив ПДР 8.51., 34 (13).

Він повідомив інспектору 1 роти 2 батальйону У1Ш у м. Дніпропетровську Головко Д.С., що був змушений порушити правила дорожнього ружу з метою уникнення дорожньо-транспортної пригоди, яка могла виникнути якщо б він застосував екстрене гальмування.

Інспектор поліції Головко Д.С., не розбираючись в обставинах, відразу почав виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення, він попрохав інспектора пред'явити йому докази скоєння адміністративного правопорушення, на що інспектор Головко Д.С. повідомив йому, що він керується своїм власним переконанням та у нього немає потреби пред'являти докази вини в адміністративній справі. Після цього не роз'яснивши права передбачені ст. 268 КУпАП, інспектор виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначену постанову вважає необґрунтованою і винесеною з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Конституції України та КУпАП, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Краснобрижий А.М. позовні вимоги підтримав та пред'явлений адміністративний позов просив задовольнити. В обґрунтування позиції посилався на обставини, викладені у позові та наданих письмових доказах.

Відповідач - інспектор 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Д.С. порти позову заперечував та посилався на обставини викладені у письмових запереченнях, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську. Безпосередньо в судовому засіданні зазначив, що 28.03.2016 року, в ранішній час, у складі екіпажу, на службовому автомобілі він рухався по пр. Слобожанському в м. Дніпропетровську в напрямку правого берегу р. Дніпро. При закінченні руху по центральному мосту, швидкість патрульного автомобіля не перевищувала 20 км/год. оскільки на проїзній частині утворився затор-тягучка. Він знаходився за кермом патрульного автомобіля, а його напарник знаходився на пасажирському сидінні. В цей момент він побачив, що транспортний засіб позивача пересік двійну суцільну смугу з виїздом на зустрічну смугу. Після цього він прийняв рішення зупинити автомобіль керований правопорушником. Він пересік двійну суцільну лінію та виїхав на зустрічну смугу, із застосуванням спец засобу ГУ надав вказівку водію автомобіля КІА прийняти ліворуч, де попросив його від'їхати до школи, де можливо було зупинити автомобіль не порушуючи ПДР. У вказаному місці вони спілкувалися з водієм. Їхнє спілкування не виходило за межі визначені законом, він представився, попросив документи водія, перевірив дані про особу та транспортний засіб. Після цього він виніс постанову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що сторони знаходяться у публічно-правових відносинах, які врегульовані Кодексом адміністративного судочинства України.

28 березня 2016 року відповідачем - інспектором 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитром Сергійовичем було винесено постанову серії ПС 2 № 887654 якою до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У постанові серії ПС 2 № 887654 від 28 березня 2016 року відповідачем вказано, що водій ОСОБА_3, 28.03.2016 року, о 09:00 год., в м. Дніпропетровську по вул. Коцюбинського, 7, керуючи автомобілем НОМЕР_1, перетнув лінію горизонтальної розмітки 1.3 з виїздом на смугу зустрічного руху, чим порушив п.п. 8.5.1, 34 (1.3) Правил дорожнього руху України.

Вказане рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було вручене останньому, одразу ж після винесення, тобто 28 березня 2016 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 3 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 246 КУпА порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідачем не було надано доказів, які б спростовували пояснення та заперечення позивача, викладені у позові.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що інспектором 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитром Сергійовичем не було надано доказів на підставі яких він 28 березня 2016 року, о 09:00 годині, на вул. Коцюбинського, 7, в м. Дніпропетровську, встановив наявність чи відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (за обставин викладених у винесеній ним постанові), винність ОСОБА_3 в його вчиненні, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконав свого обов'язку, передбаченого ст. 71 КАС України щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з урахуванням того, що він заперечував проти адміністративного позову, а отже за таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

До заяв інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитра Сергійовича у судовому засіданні про винуватість позивача ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд відносить критично та не приймає їх до уваги, оскільки дії суб'єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності при відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність події адміністративного правопорушення і винність особи у його вчиненні, не можуть вважатися правомірними та не кореспондуються із принципом презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України.

При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом із тим, доказування вини особи, яка притягується до юридичної відповідальності є забезпеченням принципу змагальної процедури.

Основним і первинним предметом доказування справ про адміністративні правопорушення є встановлення уповноваженим органом (посадовою особою) наявності сукупності ознак складу адміністративного правопорушення, у тому числі вини особи в учиненому нею діянні, фактів, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у справі Allenet de Ribemont v. France (скарга № 15175/89, постанова від 10.02.1995 року) підкреслює, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у справі Salabiaku v. France (скарга № 10519/83) встановив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування… необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

В рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій, одним із принципів застосування адміністративних стягнень є покладення обов'язку забезпечення доказів на адміністративний орган влади (принцип 7).

Зазначені принципи і положення Закону при вчиненні дій і прийнятті рішення щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності забезпечені дотриманням не були, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 у частині визнання дій та рішення відповідача протиправними є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню разом із вимогою про скасування постанови ПС 2 № 887654 від 28 березня 2016 року.

Вирішуючи позовні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 284 КУпАП України по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного штрафу; про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП України; про закриття справи.

В даному випадку суд не є органом, що виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а тому в цій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Керуючись ст.ст. 69-71, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та рішення інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Головко Дмитра Сергійовича щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову серії ПС 2 № 887654 від 28 березня 2016 року винесену інспектором 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Головко Дмитром Сергійовичем про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 255,00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Д.С. Шклярук