Справа № 818/500/16
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. Справа №818/500/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гордієнко Є.Є.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/500/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велес А"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велес А" (далі - позивач, ТОВ "Агрофірма "Велес А") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у м. Сумах ТУ ДФС у Сумській області № 471402 від 21 квітня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 119467 грн. та № 000351402 від 11 квітня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 29866,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі висновків акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ АФ Велес А за період з 01.01.2013 року по 01.06.2015 року з питань дотримання вимог податкового законодавства з ТОВ Гордон Сервіс № 604/1402/37052777/51 від 28.03.2016 року.

Не погоджуючись із висновками зазначеного акту перевірки позивач зазначає, що між підприємством ТОВ АФ Велес А м. Суми та ТОВ Гордон Сервіс м. Київ було укладено договір поставки № 15/12/2 від 15 грудня 2015 року. Достовірність реєстраційних документів контрагента були звірені з даними, опублікованими на офіційному сайті ДПА України www.sts.gov.ua. Також, відсутні розбіжності у Додатку 5 до декларації з ПДВ.

Тобто, задекларований податковий кредит ТОВ АФ Велес А відповідає задекларованому податковому зобовязанню ТОВ Гордон Сервіс. Виходячи з реєстраційних документів ТОВ Гордон Сервіс на даний час є легітимним підприємством. На виконання умов Договору ТОВ Гордон Сервіс в грудні 2014 року відвантажило в адресу ТОВ АФ Велес А товар (мінеральні добрива (тукосуміш) на загальну суму 718800 грн. (в т.ч. ПДВ 119466,67 грн.). Тукосуміші - складні комплексні мінеральні добрива різних співвідношень NPK, що виробляються за індивідуальним замовленням будь-якими партіями, враховуючи потреби конкретного споживача. Оплата за поставлений товар проведена повністю безготівковими коштами, про що свідчить платіжне доручення від 19 грудня 2014 року № 198.

На переконання позивача, у відповідності до ст. 198 Податкового кодексу України ТОВ АФ Велес А має право на податковий кредит.

Отриманий товар ТОВ АФ Велес А використав в господарський діяльності, а саме мінеральні добрива були внесені у землю при проведенні польових робіт в 2015 році. Факт придбання товару підтверджено договором, видатковою та податковою накладною. Доставка товару здійснювалась постачальником безпосередньо на склад покупця.

Таким чином, враховуючи вищезазначені документи, ТОВ АФ Велес А вважає, що ДПІ у м. Сумах не мало законних підстав для віднесення підприємства до підприємств вигодонабувачів. Єдиною підставою для зменшення податкового кредиту у ТОВ АФ Велес А став аналіз інформаційних баз та податкової інформації, яка знаходиться в аналітичних системах Податкового блоку. Зустрічна звірка з ТОВ Гордон Сервіс не проводилась.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем безпідставно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні, зазначивши, що перевіркою встановлено відсутність обєктів оподаткування при Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велес А" товарів, робіт (послуг) по контрагенту ТОВ "Гордон Сервіс" за грудень 2014 року, які підпадають під визначення ст.198 Податкового кодексу України, що свідчить про порушення позивачем пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 119 467 грн. за грудень 2014 року.

Отже, на переконання відповідача, збільшивши грошове зобовязання позивача з податку на додану вартість, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

З 15.03.2016 по 21.03.2016 службовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ АФ Велес А за період з 01.01.2013 року по 01.06.2015 року з питань дотримання вимог податкового законодавства з ТОВ Гордон Сервіс, за результатами якої складено акт № 604/1402/37052777/51 від 28.03.2016 (а.с. 7-29).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 119 467 грн. за грудень 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 000351402 від 11 квітня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 29866,75 грн. (а.с. 30) та податкове повідомлення-рішення № 471402 від 21 квітня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 119467 грн. (а.с. 31).

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з неправомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень про визначення позивачу податкового зобов'язання та штрафних санкцій з податку на додану вартість.

Судом встановлено, що між підприємством ТОВ АФ Велес А м. Суми та ТОВ Гордон Сервіс м. Київ було укладено договір поставки № 15/12/2 від 15 грудня 2015 року (а.с. 46-48).

На виконання умов Договору ТОВ Гордон Сервіс в грудні 2014 року відвантажило в адресу ТОВ АФ Велес А товар (мінеральні добрива (тукосуміш) на загальну суму 718800 грн. (в т.ч. ПДВ 119466,67 грн.), що підтверджується податковою накладною від 19.12.2014 року № 904 (а.с. 53) та видатковою накладною № 904 від 19.12.2014 року (а.с. 52).

Оплата за поставлений товар проведена шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується рахунком на оплату № 029/33 від 19.12.2014 (а.с. 49), платіжним дорученням від 19 грудня 2014 року № 198 (а.с. 50), випискою банку від 19.12.2014 (а.с. 51).

На підтвердження реальності виконання умов договору № 15/12/2 від 15 грудня 2015 року позивачем надано також журнал-ордер № 3 В с.-г. та відомість аналітичного обліку по рахунку 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" (а.с. 55-56) та акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.12.2014 - 31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велес А" і ТОВ Гордон Сервіс (а.с. 57).

В подальшому придбані матеріали використовувалися в господарській діяльності позивача, а саме мінеральні добрива були внесені у землю при проведенні польових робіт в 2015 році. Придбані у ТОВ Гордон Сервіс товари, були доставлені до складу за адресою вул. Тімірязєва, 44, село Велика Чернеччина, Сумського району, та списані під конкретні види робіт, а саме добрива внесені під урожай в 2015 році, відповідно до акту №1 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (а.с. 85).

Суд зазначає, що укладений між позивачем та контрагентом договір містить положення щодо найменування, кількості, якості та асортименту, що свідчить про наявність наміру щодо настання реальних наслідків в момент укладення договорів, оскільки, укладаючи угоду, сторони домовлялися щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Отже до документів, що є підставою для оприбуткування товару належать прибутково-видаткові накладні, які виписуються постачальником та містять кількісно-вартісні відомості про товар, сертифікати, паспорти якості заводу-виробника товару.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не надано суду доказів відсутності у позивача первинних документів.

При цьому, єдиним мотивом, на підставі якого суб'єкт владних повноважень дійшов судження про відсутність реальності здійснення господарської операції, є виключно висновки акту про відсутність товарно-транспортних накладних.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи договору, податковій накладній, видатковій накладній, та іншим первинним документам, якими позивач доводить перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином податковим органом ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має.

Викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на висновках акту відсутність підтверджуючих документів щодо транспортування нфітроамофоски у кількості 80 тон від ТОВ "Гордон Сервіс".

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб товариства позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог п. 198.2. ст. 198 Податкового Кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, діюче податкове законодавство пов'язує виникнення права платника податків на податковий кредит з наявністю податкової накладної, що оформлена у відповідності до приписів ст. 201 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позивачем отримано від контрагента податкову накладну, яка саме і є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та відповідно, зазначена накладна оформлена у повній відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, що не заперечується податковим органом.

Крім того, чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі "Булвес"АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Щодо посилання відповідача на відсутність первинних документів, що підтверджують транспортування продукції, як на доведення безтоварності укладених, договорів поставки між позивачем та вказаними вище контрагентами, суд зазначає, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення умовленого договорами товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно- транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського ліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно- транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше трьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною ладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно- транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем не надано до суду обґрунтованих доказів оформлення податкових накладних з порушенням вимог Податкового кодексу України. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено.

Отже, суд приходить висновку, що податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах № 000351402 від 11 квітня 2016 року та № 471402 від 21 квітня 2016 року прийняті з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, а тому зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велес А" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області № 471402 від 21 квітня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 119467 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області № 000351402 від 11 квітня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 29866,75 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велес А" (40022, м. Суми, вул. Троїцька, 11, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (40000, м. Суми, Покровська площа, 2, м. Суми, ) судовий збір у розмірі 2241 (дві тисячі двісті сорок одна) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 19.05.2016.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук