Справа № 814/139/16
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

26 квітня 2016 року Справа № 814/139/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Южноукраїнський комбінат харчування", вул. Миру, 11, Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001

доЮжноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Енергобудівників, 5, Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000

проскасування податкового повідомлення-рішення від12.10.2015 р. № НОМЕР_1,
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Южноукраїнський комбінат харчування» (надалі також - позивач, суб'єкт господарювання, ПП «ЮКХ») звернулося із позовом до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіксальної служби у Миколаївській області (надалі також - відповідач, контролюючий орган, ДПІ, податковий орган), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.10.15 р. № в частині збільшення ПП «ЮКХ» грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій на суму - 247 771, 92 грн., зазначивши в обґрунтування, що ДПІ необґрунтовано зроблено висновок про нереальність господарських операцій між позивачем і його контрагентами - ТОВ «Інтер-лайт», ТОВ «Глорі-мотор»», що слугувало підставою для незаконного визначення оспорюваного податкового зобов'язання.

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що в ході перевірки позивача не підтверджено взаємовідносини ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» з ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі-мотор»» по операціям з придбання продуктів харчування, що потягло за собою визначення субєкту господарювання податкового зобов'язання з податку на додану вартість. В обґрунтування позиції відповідач посилався на: акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 18.03.15 р. № 73/14-03-22-02 «Про відсутність ТОВ «Інтер-Лайт» за місцезнаходженням за податковою адресою» та узагальнену податкову інформацію «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Глорі- мотор» щодо питань проведення фінансово господарських операцій з контрагентами покупцями та контрагентами продавцями за період березень червень 2015 року».

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого.

Співробітниками Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївськоій області в період з 09.09.15 р. по 15.09.15 р. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка (ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» з питань правомірності формування податкового кредиту з платниками податків ТОВ «Інтер-лайт» (код за ) за січень 2015р., з ТОВ «Глорі-мотор» (код за ) за квітень 2015р., за результатами перевірки посадовими особами відповідача був складений акт від 22.09.15 р. № 9/14-09-22-01/36230520, в якому зазначається про порушення позивачем приписів п. 198,1, п.198.3 п. 198.6 ст. 198 ПК України.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 12.10.15 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з врахуванням штрафних санкцій на суму 247 771, 92 грн .

Основним і фактичним видом діяльності ПП Южноукраїнський комбінат харчування» є організація громадського харчування (згідно довідки АБ № 592596 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) КВЕД 56.29 Постачання інших готових страв). Для забезпечення господарювання підприємством укладено ряд договорів з постачальниками продовольчих товарів. Так, в 2014-2015рр. роках укладено договори поставки між ППЮжноукраїнський комбінат харчування» та ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі-мотор».

В акті перевірки зазначено, що між позивачем та ТОВ «Інтер-лайт», позивачем та ТОВ «Глорі мотор» укладено договори поставки, згідно яких вказані контрагенти зобов'язуються систематично поставляти та передавати у власність ПП «ЮКХ» товари народного господарства та продукти харчування.

У відповідності до п. 1.2 умов вищевказаних договорів поставки №10/09 від 01.01.14 р. та №10/02 від 20.03.2015р. найменування, кількість та асортимент товару при кожній поставці визначається на підставі підписаної сторонами специфікації або поданої ПП «ЮКХ» заявки, яку позивач формує виходячи з виробничої необхідності для здійснення безперебійного процесу приготування страв.

З матеріалів справи вбачається, що заявка узгоджувалася з постачальниками за два дні до моменту поставки, а поставка товару здійснювалась орендованим та власним автотранспортом ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» (що підтверджується договором оренди транспортного засобу та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів). Перевезення товарів від постачальників до складів ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» здійснювалося за маршрутом Миколаїв - Южноукраїнськ - столова 11 - ТПК згідно подорожніх листів вантажного автомобілю типової форми №2, затвердженої наказом Мінтрансу, Мінстату України 29.12.95р. №488/346.

Водію (експедитору) виписувалися посвідчення про відрядження, в яких постачальником контрагентом зроблено відповідні відмітки про прибуття та вибуття з пункту призначення.

Отримання товару здійснювалося на підставі повідомлення покупця про зразки печатки та підписів у відповідності наказу Мінфіну від 16.05.96 № 99 «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей».

Після прибуття автомобілів з товаром, придбана продукція розвантажувалася на складах ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» та складах, які взяті в оренду. Передача товару здійснюється по видатковій накладній і відповідні записи вносяться до звіту експедитора та товарного звіту завідуючого складом. В подальшому продукція зі складів по внутрішнім накладним спрямовувалась на виробництво, де в результаті виробничого процесу отримується готова продукція (страви), що надходила у реалізацію.

Розрахунки з контрагентами проводилися як у безготівковій формі, що підтверджується наданими платіжними дорученнями: наявними в матеріалах справи та в готівковій формі відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера.

На підтвердження здійснення господарських операцій постачальниками виписувалися видаткові та податкові накладні, які у відповідності до п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України дають право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Так, при отриманні товару від ТОВ «Інтер-лайт» в січні 2015р. були виписані: видаткова накладна від 06.01.15р. № ІЛ-000001 та податкова накладна від 06.01.15р. № 1; видаткова накладна від 06.01.15р. № ІЛ-000002 та податкова накладна від 06.01.15р. № 2; видаткова накладна від 09.01.15р. № ІЛ-000011 та податкова накладна від 09.01.15р. № 9; видаткова накладна від 09.01.15р. № ІЛ-000012 та податкова накладна від 09.01.15р. № 10; видаткова накладна від 13.01.15р. № ІЛ-000018 та податкова накладна від 13.01.15р. № 16; видаткова накладна від 13.01.15р. № ІЛ-000017 та податкова накладна від 13.01.15р. № 15; видаткова накладна від 15.01.15р. № ІЛ-000023 та податкова накладна від 15.04.14р. № 23; видаткова накладна від 15.01.15р. № ІЛ-000024 та податкова накладна від 15.01.15р. № 24; видаткова накладна від 22.01.15р. № ІЛ-000040 та податкова накладна від 22.01.15р. № 40; видаткова накладна від 22.01.15р. № ІЛ-000041 та податкова накладна від 22.01.15р. № 41; видаткова накладна від 28.01.15р. № ІЛ-000054 та податкова накладна від 28.01.15р. № 55; видаткова накладна від 28.01.15р. № ІЛ-000056 та податкова накладна від 28.01.15р. № 56; видаткова накладна від 29.01.15р. № ІЛ-000059 та податкова накладна від 29.01.15р. № 57; видаткова накладна від 29.01.15р. № ІЛ-000060 та податкова накладна від 29.01.15р. № 58; видаткова накладна від 30.01.15р. № ІЛ-000062 та податкова накладна від 30.01.15р. № 60; видаткова накладна від 30.01.15р. № ІЛ-000063 та податкова накладна від 30.01.15р. № 61;

При отриманні товару від ТОВ «Глорі-мотор» у квітні 2015р. були виписані: видаткова накладна від 03.06.14р. № МН-0000005 та податкова накладна від 03.06.14р. № 2;видаткова накладна від 02.04.15р. № ГМ-000053 та податкова накладна від 02.04.15р. № 6; видаткова накладна від 02.04.15р. № ГМ-000052 та податкова накладна від 02.04.15р. № 5;видаткова накладна від 06.04.15р. № ГМ-000059 та податкова накладна від 06.04.15р. № 11;видаткова накладна від 06.04.15р. № ГМ-000059 та податкова накладна від 06.04.15р. № 12; видаткова накладна від 10.04.15р. № ГМ-000074 та податкова накладна від 10.04.15р. № 23; видаткова накладна від 10.04.15р. № ГМ-000073 та податкова накладна від 10.04.15р. № 22; видаткова накладна від 15.04.15р. № ГМ-000078 та податкова накладна від 15.04.15р. № 31; видаткова накладна від 15.04.15р. № ГМ-000077 та податкова накладна від 15.04.15р. № 30; видаткова накладна від 17.04.15р. № МН-000085 та податкова накладна від 17.04.15р. № 36; видаткова накладна від 17.04.15р. № ГМ-000084 та податкова накладна від 17.04.15р. № 35; видаткова накладна від 21.04.15р. № ГМ-000098 та податкова накладна від 21.04.15р. № 49; видаткова накладна від 21.04.15р. № ГМ-000097 та податкова накладна від 21.04.15р. № 47; видаткова накладна від 22.04.15р. № ГМ-000113 та податкова накладна від 22.04.15р. № 63; видаткова накладна від 22.04.15р. № ГМ-000117 та податкова накладна від 22.04.15р. № 64; видаткова накладна від 27.04.15р. № ГМ-000118 та податкова накладна від 27.04.15р. № 65; видаткова накладна від 27.04.15р. № ГМ-000119 та податкова накладна від 27.04.15р. № 68; видаткова накладна від 28.04.15р. № ГМ-000065 та податкова накладна від 28.04.15р. № 77; видаткова накладна від 30.04.15р. № ГМ-000136 та податкова накладна від 30.04.15р. № 87; видаткова накладна від 30.04.15р. № ГМ-000134 та податкова накладна від 30.04.15р. № 86.

Наявність необхідних документів для формування податкового кредиту контролюючим органом не оспорюється.

До податкового кредиту включено ПДВ у сумі: 88942,67 грн. за січень місяць 2015 року; 76238,60 грн. за квітень місяць 2015 року, які відповідають даним додатків 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість та даним декларацій з ПДВ за січень та квітень 2015 року № НОМЕР_2 від 20.02.2015р., № від 19.05.2015р. і зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В акті перевірки зазначено, що основним видом діяльності позивача у періоді що перевірявся є діяльність їдалень. У матеріалах справи наявні дані про належність позивачу на відповідних правових підставах нерухомого майна - офісних приміщень, складу, приміщення кафе, картоплесховища, цеху по виробництву м'ясних напівфабрикатів, тощо. Між позивачем (покупець) та контрагентами укладено договори поставки, за умовами яких найменування, кількість та асортимент товару при кожній поставці визначається на підставі підписаної сторонами специфікації або поданої Покупцем і погодженої Постачальником заявки. Доставка товару здійснювалася власним автотранспортом, приймання товару здійснювалося експедиторами. Для цього експедиторам видавалися посвідчення про відрядження в яких контрагентом - постачальником зроблені відповідні відмітки про прибуття у пункт призначення та вибуття з нього.

На підприємстві видавались накази про відрядження. Отримання товару здійснювалось згідно з вимогами наказу Мінфіну від 16.05.96 №99 «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей» (далі наказ Мінфіну) на підставі повідомлення покупця про зразки печаті.

Згідно з п.13 наказу Мінфіну від 16.05.96 №99 під час централізовано-кільцевого постачання цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо покупець цінностей за підписом директора і головного бухгалтера підприємства чи інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальнику про зразки печатки (штампу), яким матеріально відповідальна особа, що буде отримувати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній) свій підпис про отримання цінностей. Позивачем повідомлено постачальників про зразки печатки та підписи матеріально відповідальних осіб. Для кожного відрядження, з метою контролю списання кількості використаного пального власними транспортними засобами, виписувались подорожні листи вантажного автомобіля з зазначенням маршруту руху транспортного засобу. Ці обставини об'єктивно підтверджуються матеріалами справи, а саме наданими позивачем копіями заявок на поставку товарів, видатковими та податковими накладними, повідомленням про зразки підписів матеріально-відповідальних осіб та штампу підприємства, наказами та посвідченнями про відрядження, подорожніми листами тощо.

З наведеного слідує, що операції між позивачем та ТОВ «Інтер-лайт». та ТОВ «Глорі мотор» мали реальний характер та були обумовлені діловою метою.

Факт використання придбаних товарів (продуктів харчування) у господарській діяльності та врахування вартості цих товарів у собівартості реалізованої продукції підтверджується тим, що по-перше: фактичним видом діяльності позивача є діяльність їдалень, по-друге: між позивачем та ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» укладено договір на організацію харчування працівників цього підприємства та, відповідно, до актів прийому-здачі послуг у січні та квітні 2015 року лише цьому підприємству позивачем було надано послуг з забезпечення харчуванням працівників на суму 4 538 229,36 грн.. Ці обставини підтверджуються меню блюд позивача за зазначений період, накладними та податковими накладними щодо відчуження позивачем продуктів харчування іншим субєктам господарювання, денними забірними листами, калькуляційними картками щодо виготовлення блюд, тощо.

Отже, використання закуплених продуктів харчування у господарській діяльності позивача у звітний період також підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.138.8.1 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Суд вважає правомірним віднесення позивачем витрат на придбання продуктів харчування для подальшого виготовлення блюд і реалізації їх у їдальні та іншим покупцям до складу витрат.

Що стосується твердження відповідача про порушення ПП «ЮКХ» порядку формування кредиту за рахунок зазначених операцій з ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі мотор», суд виходить з такого.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. При цьому дата отримання платником податку товарів, що підтверджено податковою накладною, є датою виникнення права платника податків на віднесення сум податку до податкового кредиту (ст. 198 ПК України).

Приписами п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки факт придбання відповідних товарів позивачем у ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі мотор» підтверджується видатковим та податковими накладними ( в яких зазначається номенклатура, кількість, ціна отриманих ТМЦ), розрахунковими документами, а придбані товари були безпосередньо використані у господарській діяльності позивача, то суд вважає, що суми ПДВ сплачені позивачем у вартості цих товарів були ним правомірно віднесені до складу податкового кредиту.

Аналізуючи зміст акта перевірки та заперечення відповідача в частині можливої безтоварності операцій ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорімотор» з своїми контрагентами, а також неможливість проведення звірки ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі мотор» , суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у періоді, що перевірявся, контрагенти позивача ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі мотор» зареєстровані як юридичні особи та мали статус платника ПДВ. Неможливість проведення звірки цих підприємств у березні 2015 р. не може бути підставою вважати безтоварними операції, що проводилися до зазначеної дати.

Припущення про безтоварність операцій між ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі мотор» з своїми контрагентама також не можуть впливати на правомірність податкового обліку та сплати податків позивачем. Так, для віднесення відповідних сум до складу втрат та податкового кредиту не передбачається умова відслідковування та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом. Чинним законодавством на сторону в господарському зобов'язанні не покладено обов'язок з'ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом. Для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість Закон не передбачає обов'язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна.

До того ж, суб'єкт господарювання (добросовісний учасник угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за сплатою податків іншими суб'єктами підприємницької діяльності. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання як платник податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер (ст.61 Конституції України). Недобросовісність учасника угоди щодо сплати податків та зборів не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення в складі витрат, понесених на придбання товарів (послуг), якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження понесених витрат та фактичного здійснення господарських операцій.

Посилання ДПІ на наявність взаємовідносин контрагента позивача з підприємствами, які мають ознаки фіктивності, з яким позивач не мав жодних стосунків, не має правового значення, оскільки предметом дослідження при проведені перевірки були господарські операції між позивачем та його безпосередніми контрагентами ТОВ «Інтер-лайт» та ТОВ «Глорі мотор». Позиціонування контролюючим органом наведених обставини як порушення податкового законодавства не ґрунтується на приписах чинного законодавства та є надуманим.

Суд також вважає, що позбавлення платника податку права на формування витрат у зв'язку з невиконанням обов'язків контрагентами контрагентів позивача, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 р. (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477 мають в Україні значення джерела права. Так, у п. 53 рішення в справі «Булвес» АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, указавши, що «власність» може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні «правомірні очікування» отримати ефективне здійснення свого майнового права. У рішенні в справі Щокін проти України (п.49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується численними рішеннями Європейського суду з прав людини. Так, п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податкових зобов'язань…. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності». Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. У п. 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Оскільки відповідачем (суб'єктом владних повноважень), на якому в адміністративному судочинстві лежить тягар доказування правомірності своїх дій, не надано спростувань реального характеру здійснюваних позивачем господарських операцій, що були обумовлені діловою метою, доводи ДПІ про безтоварність здійснених господарських операцій є бездоказовими.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність порушення позивачем податкового законодавства.

Таким чином, відповідач в правовідносинах, що були предметом судового дослідження, діяв без дотримання принципу рівності перед законом та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії.

Вищенаведене в сукупності є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 70-71, 86, 122,138, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 12.10.2015 року № НОМЕР_1.

Присудити на користь приватного підприємства "Южноукраїнський комбінат харчування" () за рахунок бюджетних асигнувань Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області суму сплаченого судового збору в розмірі 3 686 гривень 58 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний