Справа № 826/23270/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві, Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів від 05.03.2015 № 157, від 26.03.2015 № 232 в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимішеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що підставою для прийняття оскаржених наказів слугувало порушення прокуратурою м. Києва кримінальної справи відносно позивачів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Проте, станом на час прийняття оскаржених наказів відсутній обвинувальний вирок у вказаному кримінальному провадженні, що на думку позивачів вказує на протиправність таких наказів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 206 року адміністративний задоволено позов.

Визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 05.03.2015 №157 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 26.03.2015 №232 в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Печерського РУГУ МВС України в м. Києві.

Поновлено ОСОБА_3. на посаді оперуповноваженого БНОН Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Стягнено з Головного управління МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_3.грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 23 280,9 грн.

Стягнено з Головного управління МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 29 203, 84 грн.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого БНОН Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві та стягнення з Головного управління МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2 601,26 грн. звернути до негайного виконання

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Печерського РУГУ МВС України в м. Києві та стягнення з Головного управління МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3 262,20 грн. звернути до негайного виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 проходив службу на посаді слідчого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Печерського РУГУ МВС України в м. Києві.

ОСОБА_3 проходив службу на посаді оперуповноваженого БНОН Печерського РУГУ МВС України в м. Києві.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві 05.03.2015 № 157 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в ігноруванні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 №155, що призвело до скоєння надзвичайної події на позивачів накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

У зв'язку з викладеним, наказом від 26.03.2015 № 232 позивачів звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до пп. «є» (за порушення дисципліни) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Підпунктом "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року N 114, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою начальник призначає службове розслідування, що має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

З матеріалів справи вбачається, що висновком службового розслідування, затвердженого 05.03.2015 28.11.2014 слідчим відділом Печерського РУГУ МВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0006701 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України відносно гр. ОСОБА_4 В подальшому, позивачі запропонували останньому надати їм неправомірну грошову винагороду за перекваліфікацію вказаного кримінального провадження. За вказаним фактом Прокуратурою м. Києва відкрито кримінальне провадження до ЄДРД за №001637 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 19.02.2015 позивачів затримано в порядку ст.. 208 КПК України та 20.02.2015 позивачам повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином в ході службового розслідування встановлено, що позивачі діючи всупереч інтересам служби вступили у неділові стосунки з гр. ОСОБА_4 отримавши незаконну грошову винагороду.

Встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2015 у справі №756/11981/15-к за результатом розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_2, що обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України обвинувальний акт повернуто прокуророві.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Докази набрання вказаною ухвалою законної сили в матеріалах справи відсутні, отже зазначена ухвала не є належним доказом в розумінні ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи вбачається, що отримання позивачами незаконну грошової винагороди та факт неділових стосунків з гр. ОСОБА_4 становить склад кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3, ОСОБА_2, що обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Інші факти порушення позивачами законодавства, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників відповідачем у висновку службового розслідування та під час вирішення справи відповідачем не наведено.

Позивачі під час вирішення справи заперечували факт отримання незаконної грошової винагороди.

Слід звернути увагу на те, що неодноразово витребовувалось від відповідача копії особових справ позивачів та матеріалів, що слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів, проте вимоги ухвали від 12.10.2015 та судового запиту відповідачами не виконано.

Враховуючи, що вказаних факт є складом кримінального правопорушення, висновок службового розслідування ґрунтується на доказах зібраних в ході досудового розслідування зазначеної кримінальної справи, отже належним доказом вчинення позивачами правопорушення, яке полягає у неділових стосунках з метою отримання незаконної грошової винагороди є відповідний вирок суду.

З огляду на викладене, на думку суду оскаржуваний наказ є необґрунтованим.

Відповідно до п. 16 Дисциплінарного статут дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З висновку службового розслідування вбачається, що відносно позивачів порушено кримінальне провадження 09.12.2014, позивачів затримано 20.02.2015, оскаржуваний наказ прийнято 05.03.2015, тобто з дотриманням строку визначеного п. 16 Дисциплінарного статуту.

Колегією суддів витребовувались докази на підтвердження висновку за наслідками службового розслідування та копій відповідних документів, які б підтверджували дисциплінарний проступок позивачів з матеріалів кримінальної справи у відповідача та Оболонського районного суду м. Києва.

Жодних доказів відповідачем не надано до суду апеляційної інстанції.

Головою Оболонського районного суду м. Києва, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року, направлено на адресу апеляційного суду копії протоколів затримання позивачів і повідомлено, що інших матеріалів не було долучено прокурором до матеріалів кримінального провадження № 1 - кп/756/185/16 (756/11981/15-к), у зв'язку з чим, надати їх не вбачається можливим.

Відповідно до вище зазначеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскаржувані накази прийнято з дотримання порядку визначеного згадуваними статтями Дисциплінарного статуту, проте враховуючи, що відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачами дисциплінарного проступку, правопорушення, яке слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів є складом кримінального правопорушення, яке перебуває на стадії розслідування, отже оскаржувані накази є необґрунтованими, що вказує на наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу. Необґрунтованість оскаржуваних наказів, є підставою для поновлення позивачів на попередніх посадах та, як наслідок задоволення позову у вказаній частині.

Щодо позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, наказом ГУ МВС України в м. Києві від 05.03.2015 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києві позивачів відсторонено від посад з 21.02.2015 по 21.04.2015.

Відповідно до п. 3.5.3. Наказу МВС України від 31.12.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" (далі - Інструкція) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років.

Відповідно до довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 в березні 2015 року (за час відсторонення від посади) отримав грошове забезпечення у розмірі 170,26 грн., ОСОБА_3 - 132,00 грн.

Отже, за період з 27.03.2015 по 21.04.2015 (період відсторонення від посади) ОСОБА_2 належить до виплати 170,26 грн., ОСОБА_3 - 132,00 грн.

Відповідно до вказаних вище довідок середнє грошове забезпечення ОСОБА_2 за останні три місяці, що передували відстороненню від посади становить 3 262,20 грн. за місяць та 108,74 грн за день; середнє грошове забезпечення ОСОБА_3 за останні три місяці, що передували відстороненню від посади становить 2 601,26 грн за місяць та 86,70 грн за день

За період з 22.04.2015 по 13.01.2016 (267 днів) ОСОБА_2 належить до виплати 29 033,58 грн., ОСОБА_3 - 23 148,9 грн.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанова в частині поновлення позивачів на попередніх посадах та стягнення з Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві на користь позивачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає зверненню до негайного виконання.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивач надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено - 12 травня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.