Справа № 826/10215/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач:Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Сантрейд» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, третя особа: ТОВ «Стандарт Україна» про скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство з іноземними інвестиціями «Сантрейд» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників про скасування податкових повідомлень-рішень від 05 березня 2015 року № і №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Сантрейд» з питань правомірності нарахування від»ємного значення різниці між сумою податкового зобов»язання та сумою податкового кредиту, а також бюджетного відшкодування ПДВ за рахунок платника у банку за листопад 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 20.02.2015 року № 218/28-10-37-20/25394566.

В акті було зазначено виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, зокрема:п.185.1 ст. 185, пп. 198.3,198.6 ст. 198, пп. 200.1,200.3 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту та від»ємного значення у розмірі 1257163 грн, а також порушення позивачем пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.299 ПК України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за листопад 2014 року у розмірі 370 833 грн.

На підставі вищезазначеного акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.03.2015 року: №, яким позивачу визначено завищення бюджетного відшкодування на суму 370833 грн, штрафні (фінансові) санкції у розмірі 185416,5 грн.; №, яким позивачу встановлено завищення суми від»ємного значення ПДВ на суму 886330 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стали висновки щодо безтоварності операцій контрагента позивача ТОВ «Стандарт Україна» із його постачальником ТОВ «Аграрна компанія АРК», а також неправомірне користування ним статусом сільськогосподарського підприємства-виробника.

Підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень став акт перевірки контрагента від 14.01.2015 року №5/22/32-82681 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Стандарт Україна» з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Аграрна компанія «АРК» у вересні та жовтні 2014 року, відповідно до якого податковий орган прийшов до висновку, що товариство придбало соняшники, які у подальшому реалізувало позивачу не у товаровиробника сільськогосподарської продукції, а тому у ТОВ «Стандарт Україна» не виникло права реалізувати, а у позивача купувати вище вказаний товар за ставкою ПДВ 20%, а тому позивачем було завищено податковий кредит та від»ємне значення у розмірі 1257163 грн, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року позивач укладав правочини на поставку товару із ТОВ «Стандарт Україна».

У жовтні-листопаді 2014 року відповідно до укладених договорів поставки, позивач придбав у ТОВ «Стандарт Україна» соняшник та отримав послуги із зберігання зерна від контрагента.

Згідно договору складського зберігання зерна від 18.06.2014 року №1 ТОВ «Стандарт Україна» позивачу надано послуги зберігання зерна.

На виконання укладених договорів ТОВ «Стандарт Україна» переоформило на позивача на елеваторі 2013569 тон соняшника.

На підтвердження виконання договорів позивачем надано до суду договори поставки, податкові накладні, рахунки на оплату, акти приймання-передачі насіння соняшникового, договір складського зберігання зерна, складські квитанції, розрахунки вартості послуг зберігання, сертифікати відповідності, видані Державною інспекцією сільського господарства України.

Насіння соняшника, придбане у ТОВ «Стандарт Україна» у перевіряємий період, перевезене від ТОВ «Стандарт Україна» на Дніпропетровський олійно-екстракційний завод

У подальшому насіння соняшника було перероблене на олію, яка перевезена залізничним транспортом перевізника ТОВ «Теп Транско»для експедитора позивача у м. Миколаїв - ТОВ «Юнікорн-Транско», яке надавало послуги із декларування та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

В якості доказів подальшого руху товару, придбаного позивачем у ТОВ «Стандарт Україна» у жовтні-листопаді 2014 року позивач надав до суду такі документи: Договір перевезення вантажу автотранспортом та акти надання послуг, рахунки на оплату, реєстр автотранспорту, товарно-транспортні накладні; договір переробки давальницької сировини та акт приймання-передачі готової продукції, акти про надання послуг з екстракції, акт приймання-передачі насіння соняшника для подальшої переробки, акт приймання-передачі готової продукції; договір про транспортно-експедиційне обслуговування та акти про виконання робіт, рахунки-фактури, залізничні накладні на товар; контракт та вантажно-митну декларацію, коносамент: договір виконання робіт по декларуванню та митному оформленню та додаткову угоду до договору, акт виконання робіт, рахунок на оплату, довідку ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Відповідно до п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктами 198.2, 198.3,198.6 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів /послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв»язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів ( у т.ч при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом ДПС суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податків несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.4,201.6,201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов»язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом п. 200.1, 200.3, 200.4 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визнається як різниця між сумою податкового зобов»язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від»ємному значення суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Статті 1,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначають, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов»язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.

Платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового облік. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в т.ч. і на його контрагентів.

Як встановлено судом першої інстанції з чим погоджується колегія суддів, господарські операції, що здійснювались позивачем та його контрагентами у перевіряємому періоді, відповідали вказаній меті діяльності позивача, підтверджуються документально первинними документами, які складені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Видані контрагентами податкові накладні не мають недоліків, порядок їх заповнення відповідає нормам законодавства на момент їх складання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції надано оцінку всім обставинам справи, в т.ч. і запереченням податкового органу, а також надано оцінку зібраним доказам та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо протиправності прийнятого податковим органом податкових повідомлень-рішень стосовно позивача.

Також судом було вірно застосовано до даних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини та зазначено, що відповідальність платника податків у кожному випадку повинна бути індивідуальною. Добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що контрагент постачальника позивача - ТОВ «Аграрна компанія «АКР» має статус сільськогосподарського підприємства, у нього наявні землі сільськогосподарського призначення, а також зазначене товариство веде діяльність, пов'язану з постачанням вироблених ним товарів.

Так, на підтвердження доводів про те, що контрагенти позивача є виробниками сільськогосподарської продукції представниками позивача надано судові рішення, зокрема постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2015 року, залишеного без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, відповідно до яких встановлено, що ТОВ «Аграрна компанія «АКР» є платником фіксованого сільськогосподарського податку, а також є виробником сільськогосподарської продукції, використовує угіддя вирощування сільськогосподарської продукції.

Окружним адміністративним судом м. Києва 30.01.2016 року, залишеного без змін відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, прийнято постанову встановлено факт реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Стандарт Україна».

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 18 травня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.