Справа № 816/11/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. Справа № 816/11/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Мельнікова Л.В., Лях О.П.

секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сиромятніков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року по справі № 816/11/16за позовом ОСОБА_1до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог щодо частини від яких відмовився (а.с.47-48) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Полтавській області №625 о/с від 06 листопада 2015 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року позов задоволено (а.с.53, 54-57).

Визнано протиправним та скасований наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №625 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 (через скорочення) у запас Збройних Сил України.

Відповідач не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на допущенні порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив суд скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт наголошує на правомірності прийнятого наказу та на законності звільнення позивача через скорочення штатів. Судом першої інстанції не було наданоналежної оцінки Прикінцевим та перехідним положенням Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року. Також, апелянт вказує на відсутність підстав щодо поширення на позивача пільг, встановлених ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в частині переважного права на залишені на роботі при скорочені штатів.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення.

Представник відповідача-ГУМВС України в Полтавській області наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Вказував на правомірності проведеного звільнення, здійсненого без порушень.

Представникліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Неявка зазначеної особи,явка якої обов'язковою не визнавалась, не є перешкодою для розгляду та вирішення справи за наявними у справі документами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, щоОСОБА_1 з 18 липня 2014 року проходив службу в органах Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Відповідно до посвідчення та інших матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, та користується відповідними пільгами. Статус учасника бойових дій підтверджено посвідченням серія НОМЕР_1 видане 05.06.2015 року.

Відповідно до Довідки про участь у сесії, ОСОБА_1 перебував в оплачуваній додатковій відпустці з 02.11.2015 року по 28.11.2015 року пов'язаного з навчанням (а.с.12).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с (а.с. 26) молодшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу №2 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Полтава" УМВС, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів).

02.12.2015 року позивач відповідно до розписки отримав виписку з наказу про звільнення (а.с.33).

25.12.2015 року на підставі заяви ОСОБА_1, останньому було видано трудову книжку, військовий квиток, припис для постановки на облік (а.с. 14, 33 звор.бік).

Проблемою даного спору є питання щодо правомірності звільнення позивача з публічної служби у зв'язку ізскороченням штатув результаті реформування системи МВС шляхом прийняття спірного наказу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина та їх гарантії, основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України, згідно з ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівників та у встановленому порядку.

Спірні відносини регулюються, з огляду на спеціальний суб'єкт правовідносин, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114).

При цьому Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно п. 63 «з» вищезазначеного Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як встановлено судом, Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області скасовані всі штати й скорочені усі посади.

Згідно пункту 8 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (надалі Закон №580) з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Зазначений Закон був опублікований в офіційному виданні «Голос України» - 06.08.2015 року.

Виходячи із зазначеної правової норми, питання щодо попередження про можливе звільнення позивача через скорочення штатів, визначено через техніку законодавчої визначеності. Тобто, в даному випадку має місце так би мовити автоматичне повідомлення про звільнення через скорочення штатів, в силу Закону.

Також, пунктом 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

В даному випадку, відповідно до положень пункту 11 Розділу ХІ, перебування позивача на навчанніз 02.11.2015 року по 28.11.2015 року, жодним чином не впливає на обмеженість для відповідача прийняти рішення про звільнення зі служби через скорочення штатів.

Виходячи з правового аналізу наведених положень законодавства, що регулює питання звільнення з ОВС, та які були застосовані відповідачем, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо звільнення з наведених підстав, тобто через скорочення штату, вбачається очевидний взаємний обов'язок відповідних суб'єктів правовідносин, як то працівника так і відповідного органу виконати певні формальності, за умови виконання яких, існує правова можливість для суб'єкта владних повноважень прийняти наказ про прийняття на службу до поліції або звільнення особи через скорочення штатів.

В даному випадку, якщо з боку особи, то при наявності бажання, надати згоду на проходження служби в органі, що створюється, т.б. в поліції, шляхом подачі заяви (рапорту), то з боку відповідного органу, видати наказ про призначення чи проходження конкурсу на посади, при отриманні такої згоди.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про відсутність необхідності для позивача подавати будь-які заяви для прийняття його до поліції. В даному випадку, висловлення свого бажання та згоди для продовження служби у знову створеному органі державної влади, передбачає саме таке звернення.

При чому, наказу про призначення, повинне передувати належне звернення особи із відповідною заявою на прийняття на службу. Вищенаведеним Законом не передбачено, так би мовити автоматичного переведення з ОВС до поліції. Після належного висловлення своєї згоди, встановлена законом можливість пропонування особам, зазначеним у цьому пункті, рівнозначних, вищих або нижчих посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.Обов'язок щодо запропонування посад прямо та однозначно визначений положеннями абз.2 п.10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону, який і був визначений та застосований відповідачем при вирішенні питання про звільнення позивача.

Тобто, виходячи з правового тлумачення наведених положень, щоб мати можливість звільнити позивача через скорочення штату шляхом видання наказу після спливу трьох місяців з дня опублікування Закону №580, то позивач повинен був звернутися до спливу цього строку із відповідної заявою (рапортом) про прийняття на службу до поліції, а відповідач після запропонування відповідній особі певних посад, та у випадку відсутності бажання та згоди на таке, лише тоді існують усі правові підстави звільнити позивача на підставі наведених положень законодавства, що буде вказувати на відсутність можливості подальшого використання на службі.

В той же час, не під час розгляду справи в суді першої інстанції, не під час апеляційного перегляду позивачемжодним належним та допустимим доказом не доведено перед судами, що на виконання цієї норми ОСОБА_1 впродовж трьох місяців до звільнення звертався до відповідача із відповідними зверненнями.

Як вбачається з наданої довідки від 14.01.2016 року №9/115/27/01-2016 за підписом командиру батальйону патрульної служби поліції про те, що станом на 06.11.2015 року рапорт або заява від ОСОБА_1 про його бажання проходити службу в поліції до керівництва батальйону не надходило (а.с.27).Отже, позивачем на протязі усіх 3 місяців не було дотримано обов'язку щодо належного висловлення свого бажання на проходження служби в поліції на надання на це згоди.

Надаючи оцінку щодо переважного права на залишенні на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було встановлено з матеріалів справи, що позивач на час звільнення мав статус учасника бойових дій, і зазначені обставини не є спірними.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Колегія суддів вважає, що Закон України "Про національну поліцію" є спеціальним по відношенню до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та прийнято пізніше, отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню заме Закон України "Про національну поліцію", в той же час не виключена можливість за певних обставин застосування і цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що застосування принципу переважного права на залишенні на посаді при скороченні усього штату працівників або ліквідації установи неможливо внаслідок відсутності такого штату - підрозділу.Застосування такого принципу за можливе у випадку скорочення чисельності працівників, в тому числі чисельності у самому штаті, але не у випадку ліквідації, скорочення усього штату, підрозділу, тобто не можливо залишити на роботі особу з визначенням пріоритету такої особи у порівнянні з іншою, у органі якого вже не буде існувати. В даному випадку має місце різне правове регулювання правовідносин та різне правове навантаження за своєю суттю щодо переважного права на залишенні на роботі.

Крім того, як вже зазначалось колегією суддів, що на законодавчому рівні була врегульована можливість внаслідок ліквідації ОВС, в яких позивач проходив службу, бути прийнятим на службу до знов створеного органу - поліції.

В той же час, як би позивач у належний спосіб звернувся до керівництва протягом 3 місяців для проходження служби в поліції, та йому було відмовлено у цьому через відсутність посад, то не виключена була б можливість вирішити питання та застосування до спірних правовідносин принципу переважного права. В той же час, позивач не реалізував свого права, а тому не можна вважати, що було допущено порушення його права напереважнена залишені на роботі.

На підставі викладеного, з огляду на правові підстави звернення з позовом до суду, що були предметом судового дослідження, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Позивач був звільнений з ОВС внаслідок скорочення штату відповідно до законодавства України, тобто, спірний наказ від 06 листопада 2015 року №625 о/с про звільнення у запас Збройних Сил молодшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу №2 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Полтава" УМВС прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Доводи апелянта спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що надання судом першої інстанції не належної правової оцінки фактичним обставинам справи, прийняття з порушенням норм матеріального права привело суд до безпідставного задоволення позову, тому з урахування положень ст.202 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року по справі № 816/11/16 - скасувати та прийняти нову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Полтавській області №625 о/с від 06 листопада 2015 року - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі буде складена 16.05.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Лях О.П.