Справа № 826/5427/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16 травня 2016 року 12 год. 55 хв. № 826/5427/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Рада адвокатів України, Координаційний центр з надання правової допомоги, Національна асоціація адвокатів України, про визнання незаконним та скасування наказу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов адвоката ОСОБА_1 (далі - позивач, адвокат ОСОБА_1) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін'юст) про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування наказу відповідача від 19 лютого 2016 року №479/5 "Питання оптимізації системи безоплатної вторинної правової допомоги" (далі - оскаржуваний наказ).

В обґрунтування позову зазначено, зокрема, що оскаржуваний наказ, який видано стосовно конкретних юридичних осіб, є втручанням органів державної влади у діяльність адвокатури, порушенням гарантій адвокатської діяльності, гарантованого кожному права на безоплатну правову допомогу та, як наслідок, порушенням ст.ст. 14, 6 § 3 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/5427/16 (далі - справа), у якій призначено попереднє судове засідання.

У попередньому судовому засіданні 25 квітня 2016 року судом задоволено відповідні клопотання і заяву та, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача допущено Раду адвокатів України (далі - третя особа-1), а на стороні відповідача - Координаційний центр з надання правової допомоги (далі - третя особа-2).

Відповідними ухвалами суду, прийнятими у попередньому судовому засіданні 25 квітня 2016 року, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, а також закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду колегією суддів у судовому засіданні.

У судовому засіданні 27 квітня 2016 року судом задоволено відповідне клопотання та згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача допущено Національну асоціацію адвокатів України (далі - третя особа-3).

Під час переходу до розгляду справи по суті представники третіх осіб 1, 3 підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та письмових поясненнях по суті позову, на обґрунтування яких надано письмові докази, а представник відповідача не визнала позов та разом із представником третьої особи-2 просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Позивач (його представник) у судове засідання 27 квітня 2016 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи він повідомлений належним чином. При цьому, позивачем у попередньому судовому засіданні 25 квітня 2016 року заявлено письмове клопотання про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, а також надано письмові пояснення, у яких зазначено, що він підтримує позов та просить задовольнити його повністю.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 27 квітня 2016 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2016 року Мін'юстом видано оскаржуваний наказ, яким, зокрема:

1. утворено:

- Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях;

- у Луганській області: Міловський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги;

- у Харківській області: Богодухівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Первомайський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Чугуївський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

2. ліквідовано:

- Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській області;

- Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області;

- у Харківській області: Валківський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Дергачівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Красноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Лозівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Ізюмський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Куп'янський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Другий харківський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Оскаржуваним наказом затверджено Перелік регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, з наявної у матеріалах справи копії якого вбачається, що на Луганську та Харківську області діє один регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги (п. 11 вказаного Переліку).

Згідно з Переліком місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який також затверджено оскаржуваним наказом, у Луганській області діє: Міловський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Сєвєродонецький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Старобільський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги (п. 11 вказаного Переліку).

У Харківській області, у свою чергу, діє: Богодухівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Первомайський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Чугуївський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Перший харківський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги; Третій Харківський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги (п. 19 вказаного Переліку).

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16, ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" (далі - Закон), Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених ч. 2 ст. 13 цього Закону, що стосуються дітей, подаються їх законними представниками за місцем фактичного проживання дитини або її законних представників незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених ч. 2 ст. 13 цього Закону, що стосуються осіб, визнаних судом недієздатними, або дієздатність яких обмежена судом, подаються їх опікунами або піклувальниками за місцем фактичного проживання таких осіб або їх опікунів чи піклувальників незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, законними представниками, опікунами, піклувальниками подаються за місцем фактичного проживання дітей, осіб, визнаних судом недієздатними або дієздатність яких обмежена.

Поряд з цим, з аналізу положень оскаржуваного наказу можливо зробити висновок, що він унеможливлює виконання вище викладених норм Закону щодо подання звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також нівелює обов'язкову умову створення центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Створення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях не узгоджується із нормами Закону, яким, як уже зазначено вище, передбачено утворення центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Створення центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги у кожній області передбачено п. 2 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, згідно з яким, Міністерство юстиції України до 01 січня 2013 року утворює центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги при головних управліннях юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

У ході розгляду справи судом також з'ясовано, що Мін'юстом, шляхом видання оскаржуваного наказу, у Харківській області утворено три місцеві центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а саме Богодухівський, Первомайський та Чугуївський.

При цьому, у Переліку місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначено, що у Харківській області діє п'ять таких центрів.

Тобто, у Харківській області діє Перший та Третій Харківські місцеві центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які Мін'юстом не утворювалися.

Аналогічна ситуація склалася також із місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській області: утворено один місцевий центр, а діє три.

Згідно з пп. 30-3 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №395/2011, Мін'юст України відповідно до покладених на нього завдань: утворює центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги та контролює їх діяльність.

Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року №967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 10 березня 2015 року №329/5), Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - центри) утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції за пропозицією Координаційного центру з надання правової допомоги (далі - Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги і є його територіальними відділеннями.

Діяльність центрів поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць).

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що його видано із метою підвищення ефективності управління системою надання безоплатної вторинної правової допомоги та оптимізації відповідних видатків державного бюджету.

Поряд з цим, як з'ясовано судом у ході розгляду справи, відповідачем не обґрунтовано ефективність використання бюджетних коштів на усіх стадіях бюджетного процесу.

До того ж, об'єднання центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях не відповідає меті створення таких центрів, а саме меті надання рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Таке об'єднання також є порушенням гарантій недискримінації осіб, які потребують правової допомоги.

Зокрема, згідно зі ст. 4 Закону, при реалізації права на безоплатну правову допомогу не допускається застосовування привілеїв чи обмежень до осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, підсумовуючи усі вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд приходить до висновку, що Мін'юстом, внаслідок видання оскаржуваного наказу, порушено норми чинного законодавства, у зв'язку з чим такий наказ є незаконним та, як наслідок, він підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що у разі визнання незаконним (протиправним) індивідуального акту, яким є оскаржуваний наказ, вказаний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 грудня 2009 року у справі №21-1573во09.

Стосовно порушення прав адвоката ОСОБА_1 внаслідок видання оскаржуваного наказу суд вважає, що у результаті видання такого наказу дійсно порушено його права та інтереси як особи, яка займається адвокатською діяльністю. Зокрема, як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, 10 грудня 2014 року між адвокатом ОСОБА_1, як адвокатом, та Харківським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги укладено контракт №120, за умовами якого адвокат зобов'язався за дорученням центру надавати правову допомогу як суб'єкт надання безоплатної вторинної правової допомоги на постійний основі. Факт виконання сторонами умов контракту підтверджується актами надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов адвоката ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Рада адвокатів України, Координаційний центр з надання правової допомоги, Національна асоціація адвокатів України, про визнання незаконним та скасування наказу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 19 лютого 2016 року №479/5 "Питання оптимізації системи безоплатної вторинної правової допомоги".

3. Присудити на користь адвоката ОСОБА_1 здійснений ним судовий збір у розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України ().

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда