Справа № 826/24233/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 квітня 2016 року № 826/24233/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп»
до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Строй-Маркет Груп» (далі-позивач або ДП «Строй-Маркет Груп») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі-відповідач або ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2015р. №/2 та №/2.

По суті висновків ДПІ, які викладені в акті перевірки та стали підставою для прийняття спірних рішень, позивач зазначає, що зазначені висновки ґрунтуються на оцінці обставин взаємовідносин позивача з контрагентами позивача ТОВ «Аксіома Бізнесу» та ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія», зокрема, ДПІ дійшла до висновку про нездійснення спірних операцій та, відповідно, про відсутність підстав для формування податкових вигод. Позивач вважає доводи ДПІ надуманими та зазначає, що спірні операції з надання ТОВ «Аксіома Бізнесу» позивачу юридичних послуг та послуг з ведення бухгалтерського обліку, а також операції із виконання ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» робіт з розробки містобудівного розрахунку фактично проведені і документально оформлені, а відтак вважає правомірним формування спірних сум податкових вигод, у зв'язку з чим не вбачає підстав для донарахування відповідних сум грошових зобов'язань.

Крім того, позивач зазначає, що за висновками ДПІ умовні відсотки за користування неповернутою сумою фінансової допомоги повинні включатися до складу інших доходів підприємства і у періоді, у якому було здійснене повернення такої допомоги, а тому ДПІ вважає, що позивач занизив доходи підприємства, не включивши до їх складу умовних відсотків за користування фінансовою допомогою, у зв'язку з чим збільшила позивачу суму зобов'язання із податку на прибуток підприємства. Позивач вважає такі висновки ДПІ безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у Акті перевірки та у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ч 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, про що складено акт перевірки від 05.12.2014р. №7175/26-56-22-01-03/33104229.

Вказаною плановою перевіркою встановлені порушення ДП «Строй-Маркет Груп» вимог: пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток у загальному розмірі 3 149 637,00грн., а також п.46.1, ст.46, п.188.1 ст.188, абз. «а» пп.195.1.1., п.195.1. ст.195, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 676 722,0грн.

На підставі вказаних висновків акту планової перевірки ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.01.2015р.: №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по «податку на додану вартість» на 676722грн. за основним платежем та на 169180,50грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також №1, відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 3149637грн.

У зв'язку із виявленням в ході розгляду первинної скарги платника податків обставин, що не були досліджені під час проведення перевірки, ГУ ДФС у м. Києві листом від 05.03.2015р. №5269/7/26-15-10-05-32 зобов'язано ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, провести документальну позапланову перевірку ДП «Строй-Маркет Груп» з питань, що стали предметом оскарження.

На виконання зазначеного контрольного завдання, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Строй-Маркет Груп», за результатами проведення якої складено Акт перевірки від 08.04.2015р. №1559/26-56-22-02-03/33104229 (далі - Акт перевірки).

Вказаною позаплановою перевіркою не підтвердилися всі порушення, що були встановлені плановою перевіркою.

Зокрема, проведеною додатковою перевіркою ДП «Строй-Маркет Груп» встановлено порушення вимог: пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік у загальному розмірі 75 209грн., а також п.46.1, ст.46, п.188.1 ст.188, абз.«а» пп.195.1.1., п.195.1. ст.195, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 61 501грн., у т.ч. за липень 2012 року - 47033грн., за грудень 2012 року - 4117грн., за січень 2013 року - 4000грн., за травень 2013 року - 5234грн. та за червень 2013 року - 1117грн.

Враховуючи наведене, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 10.06.2015р. №12055/6/99-99-10-01-01-75 скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ від 17.01.2015р., а саме: № в частині основного платежу по ПДВ у розмірі 615 221грн. та в частині штрафних санкцій у сумі 153 805,25грн., №1, в частині 3 074 428грн. суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі вказаного рішення ДФС України про результати розгляду скарги ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015р. №/2, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по «податку на додану вартість» на 61 501 грн. за основним платежем та на 15 375,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також №/2, відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 75 209 грн. Дані рішення оскаржуються позивачем у судовому порядку та є предметом розгляду даної справи.

Щодо ж до висновків ДПІ, які покладені в основу вказаних податкових повідомлень- рішень від 23.06.2015р. №/2 та №/2, в ході проведеної перевірки встановлено наступне.

Так, (перший епізод) перевіркою встановлено, що ДП «Строй-Маркет Груп» в періоді, що підлягав перевірці, отримувало фінансову поворотну допомогу та нараховувало умовні відсотки не повернутої на кінець звітного періоду поворотної фінансової допомоги.

Перевіркою встановлено, що ДП «Строй-Маркет Груп» не включило до розрахунку умовно нарахованих відсотків період отримання поворотної фінансової допомоги за договором від 01.04.2012 №2, укладеним із ТОВ «Серчан», а саме дату отримання коштів 26.06.2012 в сумі 14 000 000грн. Внаслідок наведеного, як вказує ДПІ, ДП «Строй-Маркет Груп» не включило до складу «Інших доходів» суму умовно нарахованих відсотків на суму отриманої фінансової допомоги, що залишається неповернутою на кінець звітного періоду, в загальній сумі 2 869грн., в т.ч. по періодам: півріччя 2012, три квартали 2012 та рік 2012.

Наведене, як вказує в Акті перевірки ДПІ, свідчить про порушення позивачем пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України, що призвело до заниження підприємством доходу, який враховується при визначенні об'єкта оподаткування, за період з 01.04.2012 по 31.12.2013 в загальній сумі 2 869 грн.

При цьому ДПІ зазначає, що дане порушення не вплинуло на визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Також, (другий епізод) згідно наданих до перевірки документів, перевіркою встановлено, що ДП «Строй-Маркет Груп» у перевіряємому періоді мало взаємовідносини із ТОВ «Аксіома Бізнесу» () на підставі договорів про надання послуг від 16.09.2012 року за № 9/ЮУ, від 01.10.2012 року за № 10/15-БУ, від 01.01.2013 року за № 9/БУ, відповідно до яких ТОВ «Аксіома Бізнесу» (Виконавець) зобов'язувався надати консультаційні послуги з питань правового забезпечення господарської діяльності та послуги з ведення бухгалтерського обліку.

На виконання умов договорів до перевірки надано виписані ТОВ «Аксіома Бізнесу» на адресу ДП «Строй - Маркет Груп» акти надання послуг, перелік та реквізити яких визначено в Акті перевірці на стор. 11 (т.2 а.с.70).

Надалі ДПІ вказується, що інших документів, які б підтверджували факт отримання консультаційних та бухгалтерських послуг від ТОВ «Аксіома Бізнесу», а також документів, що б підтверджували зв'язок даних послуг з господарською діяльністю, до перевірки не надано.

Крім того, встановлено, що відповідно до штатного розпису ДП «Строй - Маркет Груп» на підприємстві передбачена посада головного бухгалтера, заступника головного бухгалтера та бухгалтера.

Стосовно вказаного контрагента (ТОВ «Аксіома Бізнесу») в Акті перевірки зазначається, що відповідно до Інформаційно-аналітичної системи ДФС України «Податковий Блок» підприємство ТОВ «Аксіома Бізнесу» зареєстровано в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, має стан 8 - «до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням», засновник, директор та головний бухгалтер ОСОБА_2. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 23.07.2014 року.

Також зазначається, що від ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві отримано акт 07.08.2014 № 1810/26-59-22-13-15/38061101 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Аксіома Бізнесу» (код за ) з питань взаємовідносин з ТОВ «Старксервіс» () за період з 01.12.2012 по 30.06.2013. Згідно із вказаним актом встановлено, що ТОВ «Старксервіс» створено з метою прикриття незаконної діяльності та надання неправомірної податкової вигоди третім особам.

Таким чином, як прийшла до висновку ДПІ, у зв'язку з неповним наданням до перевірки первинних документів, а саме: звітів про надання консультаційних, юридичних та бухгалтерських послуг; не вказано переліку осіб, що надавали дані послуги тощо, враховуючи податкову інформацію, в ході перевірки не підтверджено факт надання послуг від ТОВ «Аксіома Бізнесу» та їх зв'язок з господарською діяльністю ДП «Строй - Маркет Груп», а тому витрати, понесені по таким відносинам, не можуть брати участь у формуванні витрат підприємства та податкового кредиту з ПДВ, відсутні підстави для їх податкового обліку.

Наведене порушення, як вказує ДПІ, призвело до завищення підприємством витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, у розмірі 72340грн., а також до завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 14468грн.

Крім того, (третій епізод) перевіркою встановлено також наявність взаємовідносин позивача із ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» () на підставі укладеного між ними договору № 16-17/04-12 від 16.04.2012 року, відповідно до якого ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» (Виконавець) зобов'язувався виконати наступні види робіт:

Розробка містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському р-ні м. Києва. Договірна вартість робіт становить 235166,67 грн., крім того ПДВ - 47033,33 грн.

На виконання умов зазначеного договору до перевірки надано акт прийому-передачі робіт (послуг) № б/н від 02.07.2012 року на суму 235166,67 грн., крім того ПДВ-47033,33 грн., та податкову накладну № 1007/12 від 02.07.2012 року.

ДПІ зазначає, що жодних документів, які б підтверджували факт отримання зазначених робіт (послуг) для ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, до перевірки не надано. А також до перевірки не надано документів, підтверджуючих зв'язок будівництва даного багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в господарських операціях ДП «Строй - Маркет Груп».

Таким чином, перевіркою зроблено висновок, що у зв'язку з неповним наданням первинних документів, що підтверджували б зв'язок отриманих робіт з господарською діяльністю підприємства, ДП «Строй - Маркет Груп» не підтверджено факт отримання послуг від ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» та їх зв'язок з господарською діяльністю підприємства, а тому відсутні підстави для податкового обліку таких операцій, що призвело до безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ за такими операціями.

Вказане порушення, як зазначає ДПІ, призвело до завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суму 47033грн., однак не вплинуло на формування позивачем податку на прибуток.

На підставі наведених висновків, як вже вказано вище, ДПІ прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015р. №/2 та №/2.

Що стосується першого епізоду (щодо висновків ДПІ про заниження позивачем інших доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), суд, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.

Так, порядок визначення доходів та їх склад визначений статтею 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У відповідності до пунктом 135.1. вказаної статті (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно пп. 135.5.4. та 135.5.5. п.135 ст.135 ПК України до складу інших доходів, зокрема, включають:

суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;

суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

У разі якщо в майбутніх звітних податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками звітного податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

У відповідності до пп. 14.1.257. п.14.1 ст.14 ПК України фінансовою допомогою є фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це, крім іншого, сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

В пункті 152.9 статті 152 ПК України закріплено, що базовим податковим (звітним) періодом для цілей III розділу (податок на прибуток підприємств) ПК України є календарний квартал або календарний рік у разі сплати щомісячних авансових внесків.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що у разі неповернення суми поворотної фінансової допомоги на кінець звітного періоду, на таку суму нараховуються умовні проценти, які у розумінні положень Податкового кодексу України є безповоротною фінансовою допомогою, яка включається до складу доходів. При цьому такі проценти розраховуються виходячи із розміру облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

В даному випадку, як зазначено вище, в ході перевірки встановлено, що 26.06.2012р. позивачем на підставі договору від 01.04.2012 №2 було отримано від ТОВ «Серчан» суму поворотної фінансової допомоги у розмірі 14 000 000 грн., яка на кінець другого кварталу 2012 року повернута не була. Наведені обставини в ході розгляду справи позивачем не заперечувалися та не спростовані.

Таким чином, у відповідності до пп. 14.1.257. п.14.1 ст.14, пп. 135.5.4. та 135.5.5. п.135 ст.135 ПК України на вказану суму неповернутої допомоги підлягали нарахуванню умовні проценти, які повинні були розраховуватися за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги, тобто починаючи з 26.06.2012р. (день отримання допомоги) по 30.06.2012р. включно (останній день податкового періоду у розумінні п.152.9 статті 152 ПК України), що фактично становило 5 днів.

У той же час, як встановлено в ході перевірки та не спростовано позивачем під час розгляду справи, ДП «Строй-Маркет Груп» не було взято до розрахунку умовно нарахованих відсотків власне день фактичного отримання коштів (26.06.2012р.), тобто відсотки позивачем розраховані за 4 дні, замість 5-ти днів фактичного використання коштів фінансової допомоги, що призвело до не включення позивачем до складу інших доходів умовно нарахованих процентів у розмірі 2 869грн. = облікова ставка НБУ, яка у 2012 році становила 7.5000 % (Постанова НБУ від 21.03.2012 р. N 102)/100/366 (кількість днів у році)*1(кількість днів фактичного використання)*14 000 000 (сума фінансової допомоги, яка не повернута на кінець періоду).

В контексті наведеного слід зазначити, що позивачем як у позовній заяві, так і в ході розгляду справи жодним чином не спростовані наведені обставини та не доведено зворотного. Посилання ж позивача на те, що висновки ДПІ про заниження позивачем інших доходів ґрунтуються на начебто твердженнях останньої про необхідність нараховування умовних відсотків і за період, на кінець якого було повернуто фінансову допомогу, не відповідають дійсності та спростовуються Актом перевірки, а тому судом до уваги не беруться.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків ДПІ в контексті цього порушення та, відповідно, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення рішення від 23.06.2015р. №/2 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 869грн.

Стосовно ж другого та третього епізодів, проаналізувавши положення ПК України (в редакції на час оформлення операцій та формування податкових вигод), а саме:

- п/п. 14.1.36. (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг),

- (щодо оподаткування прибутку підприємств, щодо формування витрат), а саме: п/п. 14.1.27. ПК України (щодо визначення терміну «витрати»), п/п. 134.1.1. (щодо об'єкту оподаткування); п. 138.1. (щодо складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування), п/п. 14.1.228. (щодо визначення поняття «собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг»), п/п. 138.2. (щодо визнання витрат на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат), п/п. 138.4. (щодо періоду визнання витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг), п/п. 137.1. (дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг; дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар), п/п. 139.1.3. ПК України (не включаються до складу витрат суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; п/п. 139.1.9 (щодо не включення до складу витрат тих витрат, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами); ст.187 (щодо дати виникнення податкових зобов'язань),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п. 198.1. ПК України (щодо операцій, при здійсненні яких виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення сум податкового кредиту), п. 201.1. (щодо видачі податкової накладної та її реквізитів), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо складення п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг), п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей) та положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути видані за фактично вчиненою операцією.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця/продавця права на формування сум податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод, та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою; (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

При цьому суть останнього слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета. Податкова економія при цьому діловою метою не визнається. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною суттю операцій.

Недоведеність зазначених обставин та підстав, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків витрат та податкового кредиту, зокрема, недоведеність факту придбання товарів/робіт/послуг (нездійснення операцій/ оформлення «безтоварних» операцій), вказує на юридичну дефектність складених за такими операціями первинних документів, позбавляє первинні документи та податкові накладні юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних первинних документів (у т.ч. податкових накладних) та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості робіт/послуг з ПДВ, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю позивача.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України («Оцінка доказів») наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність фактичного виконання спірних операцій (їх невиконання), про юридичну дефектність у зв'язку з цим складених за такими операціями первинних документів та податкових накладних, які внаслідок наведеного не мають юридичної значимості, що у сукупності зумовлює висновок суду про відсутність підстав для формування позивачем спірних сум податкових вигод.

Висновок відносно наведеного ґрунтуються на наступному.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові цього суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 21-1539а15, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

З метою необхідності перевірки обставин фактичного виконання спірних операцій (надання послуг), в ході розгляду даної справи судом пропонувалося позивачу подати всі наявні у нього докази на підтвердження фактичного здійснення спірних господарських операцій із контрагентами ТОВ «Аксіома Бізнесу» та ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія», а також на підтвердження зв'язку таких операцій із господарською діяльністю позивача. В останньому судовому засіданні представник позивача вказав на відсутність у нього додаткових доказів та пояснень по справі, у зв'язку з чим та керуючись ч.6 ст.71 КАС України суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Так, щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Аксіома Бізнесу» до матеріалів справи надано договори про надання послуг від 16.09.2012 року за № 9/ЮУ, від 01.01.2013 року за № 8/ЮУ; від 01.10.2012 року за № 10/15-БУ, від 01.01.2013 року за № 9/БУ.

Зокрема, за умовами договорів послуг від 16.09.2012 року за № 9/ЮУ та від 01.01.2013 року за № 8/ЮУ ТОВ «Аксіома Бізнесу» (Виконавець) зобов'язувався надати позивачу консультаційні послуги з питань правового (юридичного) забезпечення господарської діяльності, а саме: правову (юридичну допомогу); юридичне супроводження договірної практики; представництво інтересів в судових органах, органах влади та місцевого самоврядування; стягнення дебіторської заборгованості тощо. Більш детально перелік послуг наведено у п.1.1 вказаних договорів.

За умовами ж договорів від 01.10.2012 року за № 10/15-БУ та від 01.01.2013 року за № 9/БУ «Аксіома Бізнесу» (Виконавець) зобов'язувався надати позивачу послуги по веденню бухгалтерського та податкового обліку, а саме: послуги по нарахуванню заробітної плати співробітникам Замовника; послуги по відображенню доходів і витрат; послуги по своєчасному формуванні та подачі звітності Замовника у відповідні органи; послуги по оформленню та видачі довідок співробітникам Замовника для оформлення кредитів, субсидій, пенсій тощо; послуги по оформленню бухгалтерських документів для передачі їх до архіву; послуги по супроводженню та контролю за проходженням перевірок Замовника, котрі проводяться контролюючими органами; послуги по обліку довіреностей Замовника тощо. Більш детально перелік послуг зазначено у п.1.1 та 1.2 вказаних договорів.

Позивач в ході розгляду даної справи стверджував, що надання вказаних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг, які, на думку позивача, є достатніми документами для підтвердження реальності проведених операцій.

У той же час підписані за спірними операціями акти наданих послуг та податкові накладні містять загальне посилання на номенклатуру поставки: «послуги по юридичному обслуговуванню», «послуги з ведення бухгалтерського обліку», без конкретизації та деталізації послуг. Акти наданих послуг не розкривають зміст дій виконавця, не містять конкретизації того, щодо яких контрагентів позивача вживалися виконавцем заходи правового характеру та які документи були складені у зв'язку з виконанням доручення виконавця.

Щодо юридичної значимості цих документів, в контексті вищезгаданих положень законодавства з питань бухгалтерського обліку, суд звертає увагу на наступну правову позицію ВАС України. Так, Вищий адміністративний суд України у постанові від 07.07.2011 р. (№ К-25801/08; номер рішення в ЄДРСР - 18257561) зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Правило належності доказів, як зазначає ВАС України, не підміняє вимоги щодо достовірності та достатності доказів. Умовою достовірності доказів, як вбачається із зазначеного рішення ВАС України, щодо придбання (послуг/товарів), вартість яких врахована позивачем в податковому обліку з метою зменшення податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість, зв'язку цих послуг з власною господарською діяльність позивача є, перш за все, конкретизація змісту, обсягу (операцій, товарів, робіт, послуг). Виходячи з вищезгаданої правової позиції ВАС України, первинні документи (акти, податкові накладні), які мають узагальнений характер, неконкретні за змістом, що має місце в даному випадку, не можуть враховуватися при формуванні відповідних податкових вигод.

Під час розгляду справи судом не встановлено та матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «Аксіома Бізнесу» власних або залучених фахівців у сфері права та бухгалтерського обліку, хоча обізнаність позивача відносно наявності у контрагента відповідних ресурсів при укладанні угоди, обумовлюється звичайною діловою практикою, характером та специфікою угод (обумовлених операцій).

При цьому представник позивача не зміг навести суду перелік співробітників контрагента, які надавали спірні послуги, надання відомостей щодо чого відповідає характеру обумовлених операцій. Під час розгляду справи не надано і жодних відомостей про наявність у контрагента офісу, що є об'єктивно необхідним при здійсненні такого роду діяльності.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що під час розгляду справи позивачем не надано також жодних результатів робіт/послуг, обумовлених положеннях вказаних договорів, як-то: листів; складених консультацій; проектів договорів та інших документів; юридичних висновків; копій претензій/скарг підготовлених працівниками контрагента на адресу третіх осіб; позовів; процесуальних документів; довіреностей на ім'я компанії-контрагента та його фахівців щодо представництва інтересів позивача у судах та інших органах влади; копій судових рішень, де б в якості представників позивача виступали працівники виконавця; журналу реєстрації довіреностей або іншої документальної інформації щодо видачі довіреності та ознайомлення з довіреністю повіреного; бухгалтерських документів та податкових документів; відомостей по заробітній платні; різного роду довідок, які б були підготовлені контрагентом; доказів участі працівників контрагента при проведенні перевірок позивача тощо, які б вказували на те, що виконавцем (його фахівцями) замовнику надавались хоча б якісь послуги правового та бухгалтерського характеру згідно наведених вище актів наданих послуг.

Крім того, під час розгляду позивачем не було надано будь-якого листування з приводу укладання договорів про надання послуг, що є звичайною діловою практикою при виборі контрагентів, у т.ч. з метою з'ясування наявності у відповідних контрагентів матеріальних та людських ресурсів для виконання певних угод. Не надано й доказів передачі позивачем контрагенту будь-якої документації (бухгалтерської, установчої тощо), передача якої замовником виконавцю необхідна при наданні такого роду послуг.

Стосовно ж взаємовідносин позивача із ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» (третій епізод) до матеріалів справи надано договір № 16-17/04-12 від 16.04.2012 року, відповідно до якого ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» (Виконавець) зобов'язувався на користь позивача виконати розробку містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському р-ні м. Києва.

В контексті наведеного суд зазначає, що за загальним визначенням містобудівний розрахунок - це розрахунок гранично допустимих параметрів забудови, умови ув'язки архітектурно-планувального та об'ємно-просторового рішення, системи обслуговування інженерних комунікацій, транспортного обслуговування та благоустрою з існуючою забудовою при дотриманні діючих нормативних документів. Тобто, розроблення містобудівного розрахунку передбачає наявність у осіб, що здійснюють такий розрахунок, відповідних спеціальних знань та кваліфікації у сфері будівництва, техніко-економічних знань тощо.

Разом з тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено та матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» власних або залучених фахівців у сфері проектування та будівництва, інших осіб для виконання спірних операцій, як і доказів наявності у контрагента позивача власної або орендованої оргтехніки, обладнання та приладдя для виконання спірних операцій.

У той же час, обізнаність позивача відносно наявності у контрагентів відповідних ресурсів при укладанні угод, обумовлюється характером угод та звичайною діловою практикою.

Під час розгляду справи представник позивача не зміг конкретизувати: які конкретно особи виконували роботи та забезпечували робочий зв'язок з працівниками позивача, які конкретно технічні засоби при цьому використовувались, тобто не наведено тієї інформації, якою зазвичай володіє замовник відносно контрагента.

До матеріалів справи не надано жодної підписаної контрагентом документації (проектної, експлуатаційної, технічної і т.і.), обов'язок щодо формування якої та створення якої покладався на контрагента згідно з договором та, зазвичай, супроводжує та підтверджує фактичне виконання такого роду операцій. У матеріалах справи відсутні будь-який робочий проект, креслення, результати ескізних робіт, які б при передачі позивачу від контрагента містили б у відповідних розділах цих документів підписи представників контрагента позивача або згадку про нього взагалі.

У матеріалах справи відсутній й власне сам містобудівний розрахунок, розроблення якого за умовами договору покладалося на ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія», та позивачем не надано суду доказів фактичного існування такого розрахунку.

При цьому слід зазначити, що наявність у позивача документації щодо відведення йому земельної ділянки для будівництва, враховуючи те, що жоден із наданих до матеріалів справи примірник такої документації не містить згадки про контрагента позивача, не є підтвердженням виконання спірних робіт саме контрагентом позивача (ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія»).

Таким чином, враховуючи специфіку та особливості спірних операцій за другим та третім епізодами, під час розгляду справи не надано тих відомостей/документів/матеріалів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання операцій такого роду та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено того, що обумовлені роботи/послуги були виконані контрагентами позивача.

Більш того, в ході розгляду справи позивачем не надано до суду доказів на підтвердження здійснення розрахунків між сторонами зазначених договорів, що у сукупності також свідчить про невиконання спірних операцій ТОВ «Аксіома Бізнесу» та ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія».

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що за спірними операціями лише оформлялись окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованих податкових вигод, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Наведені позивачем доводи та надані ним матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З наведеного правила слідує, що обов'язок доказування покладається на сторін і це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Цей обов'язок у рівній мірі покладається на обох сторін, тобто кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається, переконати суд у достовірності наведених фактів.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч.6 ст.71 КАС України).

В даному випадку позивачем в порядку виконання обов'язку, встановленого ч. 1 ст. 71 КАС України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень, які, як приходить до висновку суд, є законними та обґрунтованими, вірним по суті, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись вимогами статей 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко