Справа № 2а-10183/09/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 лютого 2011 року № 2а-10183/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Донця В.А. Шрамко Ю.Т. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України Ліквідаційної комісії Державного комітету природних ресурсів України Президента України
третя особа: в. о. голови Державного комітету природних ресурсів України ОСОБА_2
пропоновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до Ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.07.2009 на новий розгляд надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони навколишнього природного середовища, Ліквідаційної комісії Державного комітету природних ресурсів України, Президента України, третя особа: в. о. голови Державного комітету природних ресурсів України ОСОБА_2 про визнання незаконним Указу Президента України від 01.03.2005 № 396/2005 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»та наказу Державного комітету природних ресурсів України від 03.03.2005 № 32-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України», поновлення на посаді заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2009 справу прийнято до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення Державним комітетом природних ресурсів України процедури звільнення. Так позивач вважає, що його було звільнено з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України незаконно, оскільки позивача не було попереджено про майбутнє звільнення, у оскаржуваному Наказі відсутні підстави звільнення позивача. Враховуючи, що наказ Державного комітету природних ресурсів України від 03.03.2005 № 32-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»видано на виконання Указу Президента України від 01.03.2005 № 396/2005 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»позивач просить суд визнати вказані акти незаконними та поновити його на попередній займаній посади та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач 1 Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (правонаступник Державного комітету природних ресурсів України згідно Указу Президента України від 20.04.2005 № 675) явку свого повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений. Відповідач направив до суду письмові заперечення проти позову в яких вказував про пропуск позивачем строку звернення до суду та просить суд застосувати до позивача наслідки пропуску строку передбаченого ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач 2 - Ліквідаційна комісія Державного комітету природних ресурсів України явку свого повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

Відповідач 3 Президент України проти позовних вимог заперечував та просив здійснювати розгляд справи без його участі. В письмових поясненнях відповідач вказав на ті обставини, що процедуру звільнення позивача проведено із дотриманням вимог закону. Крім того, вказував на відсутність підстав для поновлення позивача на попередній посади у звязку з ліквідацією Державного комітету природних ресурсів України та не переведення позивача в Міністерство охорони навколишнього природного середовища України. Також відповідач 3 клопотав про застосування до позивача наслідків пропуску строку звернення до суду, оскільки оскаржуваний Указ Президента України видано 01.03.2005, проте до суду позивач звернувся лише 31.10.2005, тобто з пропуском місячного строку передбаченого ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Третя особа - в. о. голови Державного комітету природних ресурсів України ОСОБА_2 явку свого повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

02.02.2011 в судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник позивача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку відповідачів та третьої особи, повідомлених належним чином про місце, дату та час судового розгляду, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, згідно Указу Президента України від 03.02.2004 та наказу Державного комітету природних ресурсів України від 04.02.2004 позивач призначений на посаду заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України за переведенням з Закарпатської обласної державної адміністрації.

Указом Президента України від № 396/2005 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»позивача звільнено із займаної посади.

На виконання вказаного Указу 03.03.2004 в. о. голови Державного комітету природних ресурсів України видано наказ про звільнення позивача з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України.

Ухвалою суду від 16.02.2011 позовні вимоги в частині визнання незаконним Указу Президента України від 01.03.2005 № 396/2005 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»та наказу Державного комітету природних ресурсів України від 03.03.2005 № 32-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»залишено без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2005 року позов ОСОБА_1 до Міністерства охорони навколишнього природного середовища, Ліквідаційної комісії Державного комітету природних ресурсів України, Президента України, третя особа: в. о. голови Державного комітету природних ресурсів України ОСОБА_2 про визнання незаконним Указу Президента України від 01.03.2005 № 396/2005 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України»та наказу Державного комітету природних ресурсів України від 03.03.2005 № 32-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України», поновлення на посаді заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним наказу Державного комітету природних ресурсів України, скасовано Указ Президента України за № 2005 від 01 березня 2005 року та наказ Державного комітету природних ресурсів України № 32-к від 03 березня 2005 року про звільнення позивача з посади заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України, поновлено позивача на посаді заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України з 03 березня 2005 року, зобов'язано комісію з ліквідації Державного комітету природних ресурсів України виплатити позивачу середній заробіток за с вимушеного прогулу в сумі 1287 грн. 30 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

21 квітня 2006 року Апеляційним судом міста Києва це судове рішення скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і прийнято нову постанову - про стягнення на користь позивача 24360 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У решті постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.07.2009 Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 15.12.2005 та Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21.04.2006 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 15.12.2005 та Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21.04.2006, якими скасовані оскаржувані акти, поновлено позивача на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, Вищий адміністративний суду України зазначав, що судом першої інстанції не з'ясовано чи існувала на той час ця посада, чи не скасований штатний розпис чи можливо було реальне поновлення на посаді із забезпеченням можливості працювати, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з тим, що Указом Президента України № 675/2005 від 20.04.2005 Державний комітет природних ресурсів України ліквідовано, функції комітету покладено на Міністерство охорони навколишнього середовища України, яке не містить посад заступника голови Державного комітету природних ресурсів України. Тобто відсутність рівнозначної посади, яку займав позивач в Державному комітету природних ресурсів України, штатного розпису та можливості реального поновлення ОСОБА_1, унеможливлює задоволення вимог позивача та поновлення його на посаді заступника Голови Державного комітету природних ресурсів України та відповідно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім цього, у даний час Міністерство охорони навколишнього середовища України перебуває у стані реорганізації згідно Указу Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що оскаржувані Указ Президента України та Наказ Державного комітету природних ресурсів України, на підставі яких звільнено позивача, є чинними на даний момент, не визнані незаконними, а також з огляду на відсутність можливості реального поновлення на посаді із забезпеченням можливості працювати у зв'язку з відсутністю у правонаступника рівнозначної посади, яку займав позивач в Державному комітеті природних ресурсів України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, та набирає законної сили у порядку і строки, що визначені ч.1 ст.254 КАС України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Суддя В. А. Донець

ОСОБА_4