Справа № 279/9019/15-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ольшевська Н.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"16" травня 2016 р. Справа № 279/9019/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "09" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про продовження процесуального строку, визнання дій протиправними, щодо не нарахування виплат компенсації за втрату здоров'я ,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо ненарахування та невиплати компенсації за втрату здоров'я йому як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеного до 1-ї категорії інваліда 2-ї групи відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 45 мінімальних заробітних плат за період з 25 грудня 2008 року до 06 червня 2015 року. Разом з тим, позивач просив поновити процесуальний строк на звернення до суду з вказаним позовом, як такий, що пропущений з поважних причин.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради про продовження процесуального строку, визнання дій протиправними, щодо не нарахування виплат компенсації за втрату здоров'я учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інваліду 2-ї групи до УПСЗН задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо невиплати в повному обсязі ОСОБА_3 одноразової компенсації, передбаченої ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, захворювання пов'язаного з роботами по ліквідації цих наслідків неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 одноразової компенсації, передбаченої ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, захворювання пов'язаного з роботами по ліквідації цих наслідків, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2009 рік", з врахуванням проведених виплат.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є інвалідом ІІ групи згідно довідки до акту огляду МСЕК серії ЖИА № 095595 та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії згідно посвідчення серії А № 108957 С від 13.01.2009.

В січні 2009 року позивачем отримано одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 284,40 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 №836.

В січні 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату вказаної одноразової грошової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на яку отримав відмову з мотивів, що одноразова компенсація вже була виплачена позивачу у січні 2009 року у розмірі 284,40 грн.

Вказуючи на безпідставність відмови Управління нарахувати та виплатити йому компенсацію у розмірі, встановленому статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"№796.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 48 Закону № 796-XII одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується у розмірі: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

У Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою, конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Частиною 3 статті 48 цього Закону передбачено, що виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що виплата одноразової компенсації при встановленні інвалідності 2 групи була проведена у 2009 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 284,40 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26 липня 1996 року № 836 установлено учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, розміри одноразової компенсації, зокрема, інвалідам II групи - 284,40 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж це було передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Водночас, колегія суддів зазначає, що редакція абзацу 3 частини 1 статті 48 Закону № 796-ХІІ, якою виплата вказаної одноразової компенсації визначена у розмірі, кратному до мінімальної заробітної плати, у 2009 році була чинною та іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI не призупинялась і зміни до неї не вносились.

Конституційний Суд України рішенням № 6-рп/2007 від 9.07.2007 року визнав неконституційними положення Закону №489-V, якими на 2007 рік зупинялась дія положень статті 48 Закону № 796-XII.

Аналогічні обмеження були введені в дію Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", які рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнані також неконституційними.

Згідно ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" у 2009 році Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак Кабінетом Міністрів України у 2009 році таке право використано не було, а тому вказані норми не підлягають застосуванню під час визначення розміру виплат, передбачених ст. 48 Закону №796-ХІІ, які провадились в січні 2009 року.

Згідно з положенням частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової компенсації у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону № 796-XII, а не положенням постанови Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26 липня 1996 року № 836, оскільки така істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на факт пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для поновлення строку.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу одноразова компенсація виплачена в розмірі 284,40 грн. в січні 2009 року. Датою звернення позивача до суду з позовом є 05.06.2015 року.

В підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду позивач посилався на юридичну необізнаність та поганий стан здоров'я. На підтвердження зазначеного надав копії виписок із медичної карти № 8197,11660, 7362, 1175 та копію виписного епікризу до історії хвороби № 14156.

Зазначені документи свідчать, що група інвалідності позивачу встановлена довічно, за характером захворювань у позивача трапляються кризи (2-3 рази на тиждень), він неодноразово впродовж тривалого часу перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, в тому числі й поза місцем свого проживання (інститут ОСОБА_4М.). Оцінюючи наведені докази у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 07.12.2015 року (а.с.6-8, 14-18, 47).

Доводи апелянта про те, що позивач незважаючи на свій стан здоров'я, вів ряд судових справ, колегія суддів не бере до уваги, оскільки це лише свідчить про те, що позивач намагався своєчасно звертатися до суду, однак не завжди це вдавалося з огляду на стан здоров'я та свою юридичну необізнаність. Допущена ж судом першої інстанції описка у назві відповідача може бути виправлена судом після завершення апеляційного розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що судом першої інстанції справа розглянута в скороченому провадженні безпідставно.

В абз.5,6 пункту 13 Постанови "Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" №8 від 19.12.2011 р. Пленум Вищого адміністративного суду України вказав, що аналіз пунктів 5, 6 частини шостої статті 183-2 КАС України свідчить про те, що відповідно до цих норм у порядку скороченого провадження можуть прийматися лише ті постанови, якими позовні вимоги задовольняються повністю.

Судом першої інстанції позов задоволено частково, а тому суд не мав права розглядати справу в скороченому провадженні.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційні скарги у справах зі спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статті 6 Закону, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження. Є остаточною і не підлягає оскарженню в касаційному порядку ухвала суду апеляційної інстанції про залишення без змін постанови суду першої інстанції, якою позовні вимоги задоволено повністю.

Зважаючи на ці положення КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність вказати у своєму судовому рішенні про можливість оскарження його в касаційному порядку.

Водночас наведені порушення не дають підстави для скасування судового рішення першої інстанції, оскільки ст.200 КАС України встановлена заборона на скасування правильного судового рішення з формальних міркувань.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "09" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 вул.Селезньова, 91,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11502

3- відповідачу/відповідачам: Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області вул.Кірова, 8,м.Коростень,Житомирська область,11500

4-третій особі: - ,