Справа № 826/14266/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2016 року письмове провадження № 826/14266/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича,

третя особа: Генеральна прокуратура України

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

Позивач звернувся до суду з позовом до Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича в якому просить:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення Комітету з питань регламенту та організації роботи Верховної Ради України від 30.06.2015 року, протокол № 25, яким:

- відмовлено у задоволенні клопотання Позивача у заслуховуванні адвокатів Сухова Ю.М. та Синіциної М.С.на засіданні комітету під час розгляду подання та висловлення позиції від імені ОСОБА_1 з даного приводу або заперечень щодо Подання в рамках ч.3 ст. 220 Регламенту Верховної ради України, стор. 4 протоколу засідання Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України № 25 від 30.06.2015;

- ухвалено Висновок щодо подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтриманого та внесеного до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16.06.2015 (№ 01/34вих-15).

2. Визнати незаконними дії Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України, вчинені під час проведення засідання 30.06.2015, якими позбавлено ОСОБА_1 можливості реалізувати його право та надати Комітету пояснення щодо внесеного відносно нього Подання його уповноваженими представниками і фактично відмовлено у задоволенні особистого клопотання ОСОБА_1 від 25.06.2015 заслухати на засіданні Комітету 30.06.2015 з питань розгляду Подання пояснення осіб - адвокатів Сухова Ю.М. і Сініциної М.С., а також проведення засідання Комітету без участі Генерального прокурора України.

3. Зобов'язати Голову Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича не вчиняти дії з внесення подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтриманого та внесеного до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16.06.2015 (№ 01/34вих-15) до Верховної Ради України для його розгляду на пленарному засіданні.

4. Зобов'язати Голову Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича повернути Генеральному прокуророві України Шокіну В.М. подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтримане та внесене до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16.06.2015 (№ 01/34вих-15).

Позовні вимоги мотивовано тим, що порушення відповідачем 1 процедури проведення засідання Комітету 30.06.2015, встановленої главою 35 Регламенту Верховної Ради України та прийняття за результатами засідання упереджених, необ'єктивних, незаконних рішень, призвели до ухвалення необґрунтованого і незаконного Висновку. А саме, позивач вказує, що під час проведення 30.06.2015 засідання Комітету уповноважених представників позивача - адвокатів Сухова Ю.М. і Синіціної М.С., всупереч ч. 1 та ч. 3 ст. 220 Регламенту Верховної Ради України, позбавлено можливості реалізувати право позивача надати пояснення щодо внесеного відносно нього Подання. Також відмовлено у задоволенні особистого клопотання Позивача від 25.06.2015 заслухати на засіданні Комітету 30.06.2015 з питань розгляду Подання пояснення осіб - адвокатів Сухова Ю.М. і Сініціної М.С.

Утім Подання, що пов'язане з обмеженням прав та свобод Позивача було розглянуте Комітетом 30.06.2015, на засіданні якого останньому не надана можливість реалізувати своє право та надати Комітету усні пояснення з цього приводу уповноваженими представниками Позивача. В результаті з грубим порушенням Конституції та законів України, Регламенту Верховної Ради України прийняті незаконні рішення Комітету від 30.06.2015, протокол № 25, якими ОСОБА_1 позбавлено можливості захищатися за допомогою адвокатів, а також ухвалено висновок.

Також позивач вказує, на інші порушення процедури проведення засідання Комітету 30.06.2015, а саме:

під час проведення засідання Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України у засіданні брав участь перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_10, а не Генеральний прокурор України Шокін В.М., який підтримав і вніс до Верховної Ради України Подання, і не виконувач обов'язків Генерального прокурора (за умови якби саме він підтримував і вносив до Верховної Ради України Подання), що суперечить ч. 2 ст. 220 Регламенту Верховної Ради України і є грубим порушенням процедури проведення засідання Комітету.

ухвалений рішенням Комітету Висновок від 30.06.2015 не містить мотивованих доводів щодо визначення достатності, законності і обґрунтованості Подання, законності одержання доказів, зазначених у Поданні, тому не відповідає вимогам, що ставляться до такого висновку частиною 1 ст.220 Регламенту Верховної Ради України.

всупереч ч. 2 ст. 218 Закону Генеральна прокуратура внесла одне Подання про притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт, в якому відсутнє чітке обґрунтування необхідності затримання чи арешту.

відсутні норми чинного законодавства, зокрема Регламенту Верховної Ради України, які б надавали право Комітету рекомендувати Верховній Раді визначитись окремо щодо надання згоди на затримання та щодо надання згоди на арешт за конкретні суспільно небезпечні діяння, передбачені статтями 209, 369 КК України, про які йдеться у Поданні, у конкретному кримінальному провадженні №0000069, за які Комітет визначився не надавати згоду на притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

За наведених обставин, позивач вважає, що Подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання і арешт народного депутата України ОСОБА_1 від 16.06.2015 має бути повернуто Генеральному прокурору України на підставі ч.4 ст.220 Регламенту Верховної Ради України у зв'язку з його невмотивованістю, недостатністю та у зв'язку з відсутністю в ньому конкретних фактів та доказів, що підтверджують факти вчинення позивачем будь-якого суспільно небезпечного діяння, а також у зв'язку з відсутністю будь-якого обґрунтування необхідності затримання чи арешту, та на підставі ст.218 цього ж Регламенту, у зв'язку із безпідставним поєднанням в одному Поданні трьох питань, за кожним із яких має подаватись окреме подання.

Представник Позивача під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача протокольною ухвалою суду від 06 жовтня 2015 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Генеральну прокуратуру України.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував з огляду на його безпідставність та через відділ документообігу суду надав суду письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Суд 23.11.2015 року відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 04.05.2016 року закрито провадження в адміністративній справі № 826/14266/15 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Комітету з питань регламенту та організації роботи Верховної Ради України від 30.06.2015 року, протокол № 25, яким:

- відмовлено у задоволенні клопотання Позивача у заслуховуванні адвокатів Сухова Ю.М. та Синіциної М.С. на засіданні комітету під час розгляду подання та висловлення позиції від імені ОСОБА_1 з даного приводу або заперечень щодо Подання в рамках ч.3 ст. 220 Регламенту Верховної ради України, стор. 4 протоколу засідання Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України № 25 від 30.06.2015;

- ухвалено Висновок щодо подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтриманого та внесеного до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16.06.2015 (№ 01/34вих-15); визнання незаконними дій Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України, вчинені під час проведення засідання 30.06.2015, якими позбавлено ОСОБА_1 можливості реалізувати його право та надати Комітету пояснення щодо внесеного відносно нього Подання його уповноваженими представниками і фактично відмовлено у задоволенні особистого клопотання ОСОБА_1 від 25.06.2015 заслухати на засіданні Комітету 30.06.2015 з питань розгляду Подання пояснення осіб - адвокатів Сухова Ю.М. і Сініциної М.С., а також проведення засідання Комітету без участі Генерального прокурора України.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень позивача, представників відповідачів, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

ОСОБА_1 є народним депутатом України VІІІ скликання від 27 листопада 2014 року і на нього поширюються всі гарантії депутатської недоторканості.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 травня 2015 року до Верховної Ради України листом від 16 травня 2015 року №01/-34 вих. 15 за підписом Генерального прокурора України Шокіна В. відповідно до частини 2 статті 80 Конституції України, частини 1 статті 27 Закону України «Про статус народного депутата України», частини 2 статті 482 Кримінального процесуального кодексу України,статті 218 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» направлено для розгляду подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання і арешт народного депутата України ОСОБА_1

У поданні до Верховної Ради України зазначено, що «головним слідчим правлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000069, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 209, ч. 4 ст. 369, ч.4 ст. 368 КК України».

Крім того, у поданні зазначено, що у матеріалах провадження достатньо доказів щодо фактів вчинення народним депутатом України ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 209 легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом) та частиною п'ятою статті 369 (Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі) Кримінального кодексу України.

За дорученням Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б. від 16 червня 2015 року, вказане подання було передано на розгляд Комітету з питань регламенту та організації роботи Верховної Ради України.

Розглянувши зазначене подання, Комітетом прийнято рішення (протокол № 25 від 30.06.2015 року) яким вирішено ухвалити висновок Комітету щодо подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання і арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтримане та внесене до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16 червня 2015 року №01/34 вих. - 15.

Згідно висновку Комітету щодо подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання і арешт народного депутата України ОСОБА_1», 03 червня 2015 року Верховною Радою України було розглянуто подання, підтримане та внесене до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 12 травня 2015 р., «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України ОСОБА_1» (№ 13/1-27вих.) та прийнято Постанову Верховної Ради України «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України ОСОБА_1» (№ 503-VIII).

Відповідно до ч. 8 ст. 221 Регламенту Верховної Ради України рішення Верховної Ради України про надання згоди, зокрема, на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України не переглядаються.

Комітет вважає, що подання, підтримане та внесене до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16 червня 2015 року, «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1, (№01/34вих - 15) в частині повторно надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України ОСОБА_1 не потребує розгляду Верховною Радою України, в частині надання згоди на затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1 Верховна Рада України, відповідно до частини сьомої статті 221 Регламенту Верховної Ради України, має визначатись окремо щодо надання згоди на затримання та щодо надання згоди на арешт народного депутата України ОСОБА_1

Під час розгляду справи представник відповідача повідомив, що вищевказане подання Головою Верховної Ради України на розгляд парламенту станом на 23.11.2015 року не внесено.

Позивач вважає, протиправною бездіяльність Голови Верховної Ради України, що полягає у невиконанні зобов'язання повернути Подання Генеральному прокурору України на підставі ч.4 ст.218 Регламенту Верховної Ради України у зв'язку із його невідповідністю ч. 2 ст. 218 Регламенту звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України»,та "Про Регламент Верховної Ради України" (далі Регламент).

Відповідно до статті 80 Конституції України народним депутатам України гарантується депутатська недоторканність.

Згідно з частиною 3 статті 80 Основного Закону народні депутати України не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 кримінальна відповідальність є різновидом юридичної відповідальності, особливим елементом у механізмі кримінально-правового реагування держави щодо особи, яка вчинила злочин. Поняття «кримінальна відповідальність» законодавчо не визначено і в теорії кримінального та кримінально-процесуального права трактується по-різному.

За результатами аналізу норм кримінального та кримінально-процесуального законодавства України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Статус народного депутата України визначається Конституцією та законами України. Важливою конституційною гарантією є депутатська недоторканність, яка має цільове призначення - забезпечення безперешкодного та ефективного здійснення народним депутатом України своїх функцій. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правовий характер.

Депутатська недоторканність передбачає також особливий порядок притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешту народних депутатів України. Вони не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані (частина 3 статті 80 Конституції України).

На підставі системного аналізу норм Конституції України Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 дійшов висновку, що гарантії депутатської недоторканності відповідно до положень частини 3 статті 80 Конституції України поширюються на народних депутатів України з моменту визнання їх обраними за результатами виборів, засвідченими рішенням відповідної виборчої комісії, і до моменту припинення у встановленому порядку депутатських повноважень.

Згідно зі статтею 83 Конституції України порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

Розгляд питань про згоду на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата України визначений у главі 35 Регламенту Верховної Ради України.

Статтею 218 Регламенту закріплено, що подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата, затримання чи арешт судді Конституційного Суду України, судді суду загальної юрисдикції ініціюється відповідно прокурором і судовими органами. При цьому щодо кожного виду запобіжного заходу подається окреме подання. Подання щодо народного депутата повинно бути підтримано і внесено до Верховної Ради Генеральним прокурором України (виконувачем обов'язків Генерального прокурора України), а подання щодо судді суду загальної юрисдикції, судді Конституційного Суду України - Головою Верховного Суду України.

Подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата, затримання чи арешт судді суду загальної юрисдикції, судді Конституційного Суду України повинно бути вмотивованим і достатнім, містити конкретні факти і докази, що підтверджують факт вчинення зазначеною в поданні особою суспільно небезпечного діяння, визначеного Кримінальним кодексом України. У поданні про затримання чи арешт повинно бути чітке обґрунтування необхідності затримання чи арешту.

Згідно із частиною 4 названої статті Регламенту подання, що не відповідає вимогам цієї статті, Голова Верховної Ради України повертає відповідно Генеральному прокуророві України (виконувачу обов'язків Генерального прокурора України) або Голові Верховного Суду України, про що повідомляє Верховну Раду на найближчому пленарному засіданні Верховної Ради.

Статтею 219 Регламенту передбачено, що Голова Верховної Ради України пропонує народному депутату, щодо якого внесено подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт, подати протягом п'яти днів письмові пояснення комітету, до предмета відання якого належать питання регламенту, і доручає зазначеному комітету надати висновок щодо подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата згідно із законом.

Відповідно до статті 220 Регламенту комітет, якому доручено надати висновок щодо питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт, відповідно до закону визначає достатність, законність і обґрунтованість подання, законність одержання доказів, зазначених у поданні, і встановлює наявність відповідних скарг. Підготовку цього питання комітет здійснює у терміновому порядку, але в строк не більш як 20 днів. На засідання комітету запрошується особа, щодо якої внесено подання. Відсутність зазначеної запрошеної особи на засіданні відповідного комітету без поважних причин не є перешкодою для розгляду питання і прийняття рішення комітетом.

Частинами 2 та 3 названої статті Регламенту закріплено, що у засіданнях комітету бере участь Генеральний прокурор України (виконувач обов'язків Генерального прокурора України), якщо подання внесено Генеральним прокурором України (виконувачем обов'язків Генерального прокурора України), або Голова Верховного Суду України (виконувач обов'язків Голови Верховного Суду України), якщо подання внесено Головою Верховного Суду України. Комітет у разі необхідності може витребувати додаткові матеріали кримінального провадження, заслухати пояснення осіб за клопотанням особи, щодо якої внесено подання.

Згідно з частиною 4 статті 220 Регламенту у разі відсутності достатніх доказів щодо обґрунтування подання Голова Верховної Ради України має право повернути його разом із вмотивованим висновком комітету відповідно Генеральному прокуророві України (виконувачу обов'язків Генерального прокурора України) або Голові Верховного Суду України з пропозицією подати додаткові обґрунтування. У такому випадку комітет зупиняє перевірку, про що повідомляється Голова Верховної Ради України, який інформує про це Верховну Раду.

Розгляд Верховною Радою України питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт визначений у статті 221 Регламенту.

Так, Верховна Рада України розглядає на пленарному засіданні внесене подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата, затримання чи арешт судді Конституційного Суду України, судді суду загальної юрисдикції у визначений нею день, але не пізніше семи днів з дня подання відповідного висновку комітетом.

Частиною 2 названої статті Регламенту закріплено, що розгляд питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт починається з інформації головуючого на пленарному засіданні Верховної Ради України про подання, що надійшло, проведену роботу щодо підготовки висновку комітету, до предмета відання якого належить підготовка висновку щодо внесеного подання. Головуючий на пленарному засіданні оголошує подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата, затримання чи арешт судді Конституційного Суду України, судді суду загальної юрисдикції.

Після оголошення подання головуючий на пленарному засіданні надає слово до 30 хвилин:

1) Генеральному прокуророві України (виконувачу обов'язків Генерального прокурора України) чи Голові Верховного Суду України для відповідей на запитання представників депутатських фракцій (депутатських груп), народних депутатів;

2) народному депутату, судді Конституційного Суду України, судді суду загальної юрисдикції, щодо яких внесено подання, для пояснення.

Якщо на пленарному засіданні Верховної Ради буде встановлено, що особа, стосовно якої внесено подання, відмовляється від дачі пояснень, Верховна Рада розглядає питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт без її пояснень.

Згідно з частиною 5 статті 221 Регламенту висновок комітету оголошує його голова або визначений комітетом представник комітету.

Обговорення питання здійснюється за процедурою повного обговорення, визначеною у статті 30 Регламенту.

Після цього головуючий на пленарному засіданні відповідно до подання ставить на голосування питання про надання згоди на:

1) притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата;

2) затримання народного депутата, судді Конституційного Суду України, судді суду загальної юрисдикції;

3) арешт народного депутата, судді Конституційного Суду України, судді суду загальної юрисдикції.

Відповідно до частини 8 та 9 статті 221 Регламенту рішення про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт Верховна Рада приймає відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів від її конституційного складу, яке оформляється Постановою Верховної Ради. Рішення Верховної Ради про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт не переглядаються, крім випадку виявлення обставин, що не були відомі Верховній Раді під час розгляду відповідного подання.

Про прийняте рішення Голова Верховної Ради України негайно повідомляє відповідно Генерального прокурора України (виконувача обов'язків Генерального прокурора України) чи Голову Верховного Суду України.

Таким чином, Регламентом встановлені обов'язкові умови, за яких можливе внесення на розгляд сесії Верховної ради України окремих питань щодо депутатської недоторканості народних депутатів України, визначені порядок та процедура підготовки цих питань до розгляду на сесії Верховної Ради України та сам порядок їх розгляду на сесії Верховної Ради України.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, Головою Верховної Ради України Гройсманом В.Б. 18 червня 2015 року (лист № 01-3/161(153489) надіслано народному депутату України ОСОБА_1 копію Подання, підтриманого та внесеного до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16 червня 2015 г (№ 01/34вих-15) та запропоновано народному депутату протягом п'яти днів подати письмові пояснення Комітету щодо даного подання.

Народний депутат України ОСОБА_1 25.06.2015 року звернувся із клопотанням (лист № 34/256) дозволити участь на засіданні комітету його адвокатам Сухову Ю.М. і Сініціній М.С., в якому вказує, що вони нададуть пояснення щодо обґрунтованості, вмотивованості Подання, достатності та законності отримання доказів.

Також, 26.06.2015 року позивачем до Апарату Верховної Ради України подано письмові пояснення щодо винесеного відносно нього Подання.

Згідно із протоколом та стенограмою засідання Комітету від 30.06.2015, участь у засіданні Комітету 30.06.2015 брав виконувач обов'язків Генерального прокурора України - Перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_10

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 03.04.2015 № 47 «Про розподіл обов'язків між керівництвом Генеральної прокуратури України» обов'язки Генерального прокурора України у разі його відсутності виконує перший заступник або один із заступників Генерального прокурора України згідно з наказом.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 26.06.2015 № 1552-вц виконання обов'язків Генерального прокурора України на період відпустки з 30.06.2015 по 10.07.2015 покладено на першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10

Таким чином, на засіданні комітету брала участь особа, яка тимчасово виконує обов'язки Генерального прокурора України, що спростовує доводи представників позивача про відсутність повноважень у першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_10 для підтримання Подання на засіданні Комітету. Вказане також не суперечить вимогам ч. 2 ст. 220 Регламенту Верховної Ради України.

Крім цього, на засіданні Комітету 30.06.2015 були присутні адвокати ОСОБА_1 - Сухов Ю.М. і Сініціна М.С. Народний депутат України ОСОБА_1 на засідання Комітету не з'явився.

За результатами обговорення питання щодо письмового клопотання народного депутата України ОСОБА_1 стосовно заслуховування його адвокатів, народними депутатами України - членами Комітету було відмовлено у задоволенні клопотання народного депутата України ОСОБА_1

Суд погоджується із доводами представника позивача про порушення у даному випадку конституційного права позивача на правову допомогу, яке не може бути обмежене в його реалізації, однак звертає увагу на приписи ч. 1 ст. 220 Регламенту Верховної Ради України, згідно якої відсутність запрошеної особи щодо якої внесено подання на засіданні відповідного комітету без поважних причин не є перешкодою для розгляду питання і прийняття рішення комітетом.

Посилання позивача на те, що протиправність бездіяльності Голови Верховної Ради України полягає у невиконанні уповноваження його частиною 4 ст.220 Регламенту Верховної Ради України повернути Подання разом із вмотивованим висновком комітету Генеральному прокуророві України з пропозицією подати додаткові обґрунтування є помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказане подання за своїм змістом відповідає вимогам статті 218 Регламенту та містить як посилання на докази, що думку Генеральної прокуратури, підтверджують факт вчинення народним депутатом України кримінального правопорушення, так і обґрунтування необхідності застосування таких заходів як арешт та затримання народного депутата, та інформацію про те, що останній переховується від органів досудового слідства, в зв'язку з чим 04.06.2015 було прийнято постанову про оголошення розшуку підозрюваного.

А вже, при розгляді подання про арешт та затримання народного депутата України Верховна Рада України та її комітет повинні пересвідчитися в тому, що подання ініційовано та підтримано належними особами, внесено у передбаченому законом порядку, що докази, на які посилається Генеральна прокуратура України, отримано вповноваженими на це особами під час досудового слідства, що у органів досудового слідства є вагомі підстави підозрювати особу у скоєнні кримінального правопорушення та в наявності належного обґрунтування необхідності затримання чи арешту, не даючи юридичної оцінки достатності та допустимості цих доказів для винесення обвинувального вироку. При цьому Верховна Рада України, у випадку задоволення подання, лише надає прокуратурі право в подальшому звернутися до суду з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження і виключно судовим слідчим розглядається питання щодо доцільності та необхідності їх застосування.

Щодо доводів представника позивача про те, що всупереч ч. 2 ст. 218 Регламенту Генеральна прокуратура внесла одне Подання про притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт, в якому відсутнє чітке обґрунтування необхідності затримання чи арешту, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 218 Регламенту передбачено внесення окремих подань щодо обрання різних видів запобіжних заходів, а статтею 221 - окремі голосування щодо затримання та щодо арешту судді. Проте вказане не обумовлює необхідність звернення Генеральної прокуратури України з окремим поданням на арешт та з окремим поданням на затримання народного депутата.

Як вбачається з матеріалів справи Комітет з питань регламенту та організації роботи Верховної Ради України на засіданні 30.06.2015 року ці питання розглянув та дійшов висновку, що Подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1, (№01/34вих - 15) в частині повторно надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України ОСОБА_1 не потребує розгляду Верховною Радою України, в частині надання згоди на затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1 Верховна Рада України, відповідно до частини сьомої статті 221 Регламенту Верховної Ради України, має визначатись окремо щодо надання згоди на затримання та щодо надання згоди на арешт народного депутата України ОСОБА_1

Крім цього, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 червня 2003 р. № 12-рп дійшов висновку, що адміністративне затримання та адміністративний арешт визначаються частиною третьою статті 80 Конституції України і не можуть бути застосовані без згоди Верховної Ради України. При цьому затримання чи арешт народного депутата України можливі за згодою Верховної Ради України незалежно від наявності її згоди на притягнення цього народного депутата України до кримінальної відповідальності.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Голову Верховної Ради України не вчиняти дії з внесення подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтриманого та внесеного до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16.06.2015 (№ 01/34вих-15) до Верховної Ради України для його розгляду на пленарному засіданні та зобов'язання Голову Верховної Ради України повернути Генеральному прокуророві України Шокіну В.М. подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», підтримане та внесене до Верховної Ради України Генеральним прокурором України Шокіним В.М. від 16.06.2015 (№ 01/34вих-15) суд зазначає наступне.

Стаття 6 Конституції України закріплює, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що положеннями частини 4 статті 220 Регламенту до повноважень Голови Верховної Ради України віднесено право на прийняття рішення про повернення подання у разі відсутності достатніх доказів щодо його обґрунтування разом із вмотивованим висновком комітету, а тому до повноважень суду в рамках адміністративного судочинства не віднесено надання правової оцінки діянням щодо реалізації такого права.

Адміністративний суд не має права втручатися в дискреційні повноваження відповідача, зокрема, зобов'язувати Голову Верховної Ради України не вчиняти дії з внесення подання «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_1», до Верховної Ради України для його розгляду на пленарному засіданні та зобов'язувати Голову Верховної Ради України повернути Генеральному прокуророві України Шокіну В.М. подання, оскільки вирішення цього питання Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України, затвердженого Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» віднесено до виключної компетенції цього суб'єкта владних повноважень. Суд не може підміняти відповідача та перебирати на себе його повноваження, до компетенції суду належить лише перевірка правомірності прийнятих ним рішень.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання наведеної правової норми Кодексу адміністративного судочинства України представником відповідача надано докази на підтвердження дотримання Головою Верховної Ради України вимог закону при доручені комітету надати висновок щодо подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 9, 71, 128, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Голови Верховної Ради України, третя особа Генеральна прокуратура України про визнання бездіяльності протиправною відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій