Справа № 809/4380/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. Справа № 876/2081/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Каралюса В.М., Костіва М.В.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Філійовича М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у адміністративній справі №809/4380/15 за позовом ОСОБА_1 до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема зазначає, що відповідно до положень Податкового кодексу України, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, постанову суду без змін. Вважає, що оскільки у повідомленнях про анулювання боргу, які були отримані позивачем 23.05.2014 року, останнього було попереджено про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, який необхідно відобразити у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Оскільки кредитором дотримано всіх обов'язкових умов, передбачених пп. «д» 164.2.17 п.164.2ст.164 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, то грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 92 550,95 грн. нарахований податковим органом позивачу правомірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. В жовтні 2015 року Коломийською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо суми боргу ОСОБА_1 анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки позивача податковим органом складений акт від 12.10.2015 року за №1571/171/НОМЕР_1, згідно якого перевіркою встановлено, що платником порушено абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. «б» п.171.2 ст.171, абз. «в» пп.168.4.5, пп.168.4.8 п.168.4 ст.168, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 73 904,76 грн.; п.179.1 ст.179, пп.49.18.4п.49.18 ст.49 ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Коломийською ОДПІ виявлено факт одержання позивачем у ІІ кварталі 2014 року доходу від ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 436 166,84 грн. у вигляді додаткового блага, який залишився невідображеним у відповідній податковій декларації за 2014 рік.

На підставі акту перевірки 20.11.2015 року Коломийською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 92 550,95 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 73 904,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 18 646,19 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оскільки судом встановлено факт отримання позивачем у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., то цей дохід підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1. статті 167 Податкового кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими,що відсвіжають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 23.05.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» прийняті рішення про анулювання кредитних заборгованостей ОСОБА_1, що виникли відповідно до кредитних договорів за №0 від 20.09.2007 року та № від 21.09.2007 року, які станом на 23.05.2014 року складали 95 373,33 грн. та 340 793,51 грн. відповідно.

Відповідно до повідомлень ПАТ «УкрСиббанк» за №31-4-21/286 та №31-4-21/287 від 23.05.2014 року, позивачу було роз'яснено, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, який необхідно відобразити у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, підставою для винесення оскаржуваного рішення було виявлення відповідачем факту неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік з відображенням у ній доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., отриманого від ПАТ «УкрСиббанк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в загальній сумі 436 166,84 грн. та відповідно несплата податку на доходи фізичних осіб у сумі 73 904,76 грн.

За невиконання позивачем визначеного Законом обов'язку щодо своєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи та своєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб відповідачем накладено на даного платника податків штраф у розмірі 18 646,19 грн.

Відповідно до п.п.14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються ( надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно - правовими договорами ( угодами ), укладеними з таким платником податку.

Підпунктом 16.1.3. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов'язком. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов'язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Підпунктом 162.1.1. пункту 162.1. статті 162 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 цього Кодексу об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином з урахуванням норм Податкового кодексу України та встановлених у судовому засіданні обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що анульований ПАТ «УкрСиббанк» борг позивача за кредитними договорами за №0 від 20.09.2007 року та за № від 21.09.2007 року, у сумі 95 373,33 грн. та 340 793,51 грн. є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України. Підставами для такого включення є письмові повідомлення повідомлень ПАТ «УкрСиббанк» за №31-4-21/286 та №31-4-21/287 від 23.05.2014 року про анулювання боргу.

Що стосується доводів апелянта про те, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а позивачем такий дохід у будь - якій формі не отримувався, то колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими, оскільки доходом платника податку є не тільки фактично отриманий дохід у матеріальній чи нематеріальній формі, а й також одержана можливість зберегти існуючі активи на суму зобов'язання, що мало бути виконане платником, який однак у силу певних обставин був звільнений від виконання такого обов'язку.

Відповідно до пункту 179.1. статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 179.7. статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Таким чином, позивач, як платник податку, зобов'язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., отриманий від ПАТ «УкрСиббанк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 436 166,84 грн. та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

На момент проведення контролюючим органом перевірки, декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік позивачем не подано, податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2014 році, не сплачено.

Відповідно до підпункту 54.3.5. пункту 54.3. статті 53 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно пункту 167.1. статті 167 Податкового кодексу ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (12 180 грн.), до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки встановлено факт отримання позивачем у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., цей дохід підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1. статті 167 Податкового кодексу України, тому позивач зобов'язаний був сплатити 73 904,76 грн. податку на доходи фізичних осіб ((436 166, 84грн. - 12 180 грн.) * 0.17 = 72 077, 76 грн. +(12 180 грн. * 0.15 = 1 827 грн.) = 73 904.76 грн.).

Пунктом 123.1. статті 123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки, відповідачем згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 20.11.2015 року за № правомірно донараховано позивачу 73 904,76 грн. податку на доходи фізичних осіб та накладено на даного платника податку штраф у розмірі 18 476,19 грн. (73 904,76 грн. х 25%=18 476, 19 грн.) та 170 грн. штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації за 2014 рік.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 20.11.2015 року за № відповідачем винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Податковим кодексом України, а тому позовні вимоги є такими, що до задоволення не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у адміністративній справі №809/4380/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді М.В. Костів

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 16.05.2016р.