Справа № 2а-4605/10/2370
Суддя: Т.М. Чубар
Дата ухвалення: 2010-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 2а-4605/10/2370

01.11.2010 р. м. Черкаси

08 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чубар Т.М.,

секретар Кузнецов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 борг зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове пенсійне страхування в сумі 75 грн. 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області як платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України. Станом на 01.08.2010р. відповідач має заборгованість до Пенсійного фонду України зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за березень 2005 року в розмірі 75 грн. 54 коп., яку позивач просить стягнути на його користь.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи в судове засідання не зявився, на адресу суду направив клопотання, в якому просить суд провести засідання без участі представника управління, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи за адресою, визначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 20700, АДРЕСА_1 в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки не повідомив, заперечення на позов не надав, а тому суд вирішив провести розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради Черкаської області 31.01.2005р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.07.2010р.).

Відповідно до статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92 від 26.12.1992р. (надалі по тексту Декрет) (втратив чинність крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень п. 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»№ 889-IV від 22.05.2003р. та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту.

Користуючись правом наданим Декретом, відповідач обрала зазначений спосіб оподаткування своїх доходів та в першому кварталі 2005 року сплачувала фіксований розмір податку, що підтверджується інформацією, наданою позивачу ОСОБА_2 об'єднаною державною податковою інспекцією Черкаської області.

За змістом Декрету фіксований податок сплачується громадянином платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його реєстрації у податкових органах.

Відповідно до пункту другого Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 129/98-ВР від 13.02.1998р., до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

З 01.01.2004р. набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№ 1058-IV від 09.07.2003р. (надалі по тексту Закон № 1058).

Закон № 1058 визначив коло суб'єктів, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. До цих суб'єктів відносяться і фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (п.3 ст. 11).

Відповідно до пп. 3, 4 статті 18 Закону № 1058 страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Вирішуючи питання щодо застосування нормативно-правового акта, суд виходить з того що Преамбулою до Закону № 1058 визначено, що він розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального фонду Пенсійного фонду України та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Таким чином, на думку суду, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»є спеціальним законом щодо правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі.

За таких обставин, Закон України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 129/98-ВР від 13.02.1998р. не має пріоритету перед Законом № 1058 та застосовується лише в частині, що не суперечить йому. У даному випадку він регулює механізм зарахування частини фіксованого податку в рахунок страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З огляду на це суд вважає, що відповідач є страхувальником, в розумінні ст.ст. 1, 11, 14 Закону № 1058, та зобов'язаний сплачувати внески на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.п. 4 п. 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Порядок сплати страхових внесків визначений у статті 20 Закону № 1058 за змістом якої відповідач зобов'язаний сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для нього є календарний місяць.

Статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»№ 2285-IV від 23.12.2004р. (надалі по тексту Закон № 2285), в редакції чинній в період з 01.01.2005р. по 30.03.2005р., встановлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття перша Закону № 1058 визначає мінімальний страховий внесок як суму коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Мінімальна заробітна плата на перший квартал 2005 року встановлена статтею 82 Закону № 2285 в розмірі 262 гривні на місяць.

Відповідно до п. 2 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»№ 400/97-ВР від 26.06.1997р. для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на 2005 рік становив 32 відсотки.

Таким чином, відповідач, протягом лютого-березня 2005 року, був зобов'язаний сплачувати внески на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 83 грн. 84 коп. та 81 грн. 14 коп. відповідно, з урахуванням, що відповідне положення Закону № 2285 діяло лише до 30 березня 2005 року включно.

З 14 квітня 2006 року набув чинності Закон України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року»N 3583-IV від 16.03.2006р.

Відповідно до статей 1 та 2 вказаного Закону суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку із застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-IV від 23.12.2004р., не вважати заборгованістю. Донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не застосовуються.

Згідно інформації, наданої позивачу ОСОБА_2 об'єднаною державною податковою інспекцією Черкаської області, відповідач сплатила в лютому-березні 2005 року 164 грн. 98 коп. фіксованого податку, з яких 11 грн. 20 коп., 10 відсотків відповідно до Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 129/98-ВР від 13.02.1998р., підлягало перерахуванню до Пенсійного фонду України.

Позивач врахував зазначену суму в розрахунках, наданих до позовної заяви.

Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування за лютий-березень 2005 року склала 153 грн. 78 коп., 78 грн. 24 коп. з якої відповідач сплатила в добровільному порядку.

У зв'язку із порушенням відповідачем платіжної дисципліни позивачем, на підставі ч. 3 статті 106 Закону № 1058, направлялась вимога про сплату боргу № Ф-442 від 12.11.2009р.

Зазначена вимога відповідачем не оплачена, у передбаченому законодавством порядку оскаржена не була.

Відповідно до вимог статті 106 Закону № 1058 страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду України в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду України має право на оскарження вимоги в судовому порядку. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду України про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки чи не вчинив зазначені вище дії, орган Пенсійного фонду України має право звернутись до суду з позовом про стягнення недоїмки.

Беручи до уваги, що суму страхових внесків до Пенсійного фонду України у розмірі 75 грн. 54 коп. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатила, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області 75 (сімдесят пять) грн. 54 коп. заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.М. Чубар

Повний текст постанови виготовлений 05 листопада 2010 року.