Справа № 816/607/15-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Київ К/800/47070/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Леонтович К.Г.,

Сорока М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 816/607/15-а за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Борисенко Євгенії Миколаївни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Даценко Лесі Володимирівни, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Борисенко Євгенії Миколаївни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Даценко Лесі Володимирівни, в якому просив: скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції у Полтавській області № 4237784 від 23.07.2013 року Борисенко Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 74/500 частини земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням "для ведення садівництва" на ім'я ОСОБА_8; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції в Полтавській області № 18546353 від 09.01.2015 року Даценко Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 426/500 частин земельної ділянки площею 0,05 га по пров. Карпенко-Карого, 15 з цільовим призначенням "для ведення садівництва" на ім'я ОСОБА_7

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2014 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, що був виданий на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Також, згідно з вказаним рішенням скасовано державну реєстрацію державного акту на право власності на вказану земельну ділянку шляхом скасування запису в Поземельній книзі від 29.12.2009 року. Позивач вважає, що у зв'язку із визнанням недійсним державного акту та скасуванням державної реєстрації у Поземельній книзі, всі інші акти, що видані на його основі є недійсними, а тому із скасуванням відповідного державного акту, рішення державних реєстраторів Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції з приводу реєстрації прав на спірну ділянку підлягають скасуванню.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року позов задоволено: скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області Даценко Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18546353 від 09.01.2015 року; скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області Борисенко Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4237784 від 23.07.2013 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Борисенко Є.М. №4237784 від 23.07.2013 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку 74/500 частини за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Даценко Л.В. №18546353 від 09.01.2015 року проведено державну реєстрацію права приватної, спільної часткової, власності ОСОБА_7 на земельну ділянку, розміром частки 426/500, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

15 жовтня 2014 року позивач звернувся до начальника Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_10 із заявою, в якій повідомив, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2014 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку по пров. Карпенко-Карого, 15 площею 0,05 га та про скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки шляхом скасування запису в Поземельній книзі. Позивач просив повідомити про проведення державної реєстрації даної земельної ділянки реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції.

20 жовтня 2014 року за вих. №01-08/480/01/623 Полтавським міським управлінням юстиції надано відповідь позивачеві, в якій зазначено, що у разі надходження від особи заяви про скасування, оформленого належним чином рішення суду про скасування рішення державного реєстратора та за наявності відповідної проплати до органу державної реєстрації прав, державним реєстратори будуть здійсненні всі необхідні реєстраційні дії у встановлений Законом термін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішенні державних реєстраторів є протиправними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час прийняття спірних рішень недійсність документів, що були підставою для проведення державної реєстрації встановлена не була, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення(дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною сьомою статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Частиною першою статті 19 вказаного Закону встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частин сьомої, п'ятнадцятої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

У відповідності до пунктів 8, 36, 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема, є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 видано два державних акта на право власності на землю від 17.12.2009 року за номером НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_7 та за номером НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_9

25 червня 2013 року ОСОБА_8 звернулась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень був поданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії та номер НОМЕР_2, виданий 17.12.2009 року на померлого ОСОБА_9 та чинне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2013 року, яким за ОСОБА_8 визнано право власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9 на спадкове майно, зокрема, земельну ділянку, що надана для ведення садівництва - 74/500 частини.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Борисенко Є.М. №4237784 від 23.07.2013 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку 74/500 частини, що за адресою: АДРЕСА_1.

На момент проведення державної реєстрації державний акт на право власності на землю був дійсний, а рішення суду набуло законної сили.

Разом з тим, позивач не обґрунтував та не зазначив, які норми діючого законодавства було порушено відповідачем на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, посилання позивача на те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.03.2015 року було скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2013 року, яке було підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію, є необгрунтованими, оскільки вказана обставина виникла після прийняття рішення, а отже не могла бути врахована державним реєстратором.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що 06.01.2015 року ОСОБА_7 звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційною справою громадянина ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 посвідчено державним актом НОМЕР_1.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були подані оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, в тому числі і зазначений державний акт на право власності на землю.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №18546353 від 09.01.2015 року проведено державну реєстрацію права приватної, спільної часткової власності ОСОБА_7 на земельну ділянку, розміром частки 426/500, по АДРЕСА_1, на підставі державного акту НОМЕР_1 від 29.12.2009 року.

В обґрунтування незаконності рішення державного реєстратора позивач посилається на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2014 року, яким державний акт НОМЕР_1 на право власності на землю був визнаний недійсним.

Між тим, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції такі доводи є необґрунтованими, оскільки номер державного акту скасований за вказаним судовим рішенням є інший ніж був наданий ОСОБА_7 для проведення державної реєстрації. Виправлення в рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2014 року були внесені ухвалою Апеляційного суду Полтавської області лише 14.01.2015 року, а тому вказана обставина виникла після прийняття оскаржуваного рішення, а відтак не могла бути врахована державним реєстратором.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваних рішень державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на земельну ділянку не був визнаний недійсним.

Крім того, згідно з рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.09.2014 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14.01.2015 року визнано недійсним державний акт "НОМЕР_1", тоді як державна реєстрація прав власності за ОСОБА_8 відбулась на підставі державного акту НОМЕР_2 від 17.12.2009 року.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: