Справа № 804/819/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 р.Справа №804/819/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняЧмоні А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та скасування податкових повідомлень-рішень, -
29 травня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулось із адміністративним позовом до Державної податкової служби в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, в якому просила:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 червня 2013 року (головуючий - суддя Луніна О.С.) відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року (головуючий - суддя Луніна О.С.) замінено відповідача по справі Державну податкову інспекцію в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби на належного відповідача - Державну податкову інспекцію в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року (головуючий - суддя Луніна О.С.) у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року - залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 січня 2016 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Скасовуючи судові рішення касаційний суд виходив із того, що:
- судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано належної правової оцінки наданим позивачем договорам купівлі-продажу, актам приймання-передачі, податковим та видатковим накладним та іншим первинним документам, що містяться в матеріалах справи;
- для правильного вирішення спору судам необхідно з'ясувати характер та зміст операцій, які стали підставою для виникнення у позивача права на формування даних податкового обліку; дослідити всі первинні документи; встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його контрагентами, перевірити наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій та відповідно до встановлених обставин зробити мотивований висновок;
- суди попередніх інстанцій не розглянули належним чином докази, що містяться в матеріалах справи, не надали належну оцінку обставинам справи;
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2016 року матеріали адміністративної справи №804/7403/13-а передано на розгляд судді Верба І.О. за призначеним унікальним номером судової справи №804/819/16. Справу прийнято до провадження ухвалою суду від 15 лютого 2016 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 року допущено заміну відповідача Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області його правонаступником Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- порушень законодавства ФОП ОСОБА_3 не допущено, податки обчислено правильно, висновки в акті перевірки про відсутність факту реального вчинення господарських операцій безпідставні, оскільки за даними операціями товар був поставлений в повному обсязі, оплату вартості товару проведено, тобто господарські зобов'язання виконані належним чином, реальність здійснення господарських операцій підтверджується належно оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, фактом проведення розрахунків, фактом настання змін у складі та структурі активів учасників господарських операцій, даними бухгалтерського обліку;
- до перевірки ФОП ОСОБА_3 були надані наступні документи: банківські документи, касові документи, договори купівлі-продажу, рахунок-фактури, видаткові накладні, податкові накладні щодо придбання та продажу товарів, довіреності та інші документи;
- факт перевезення товару, тобто реальність господарської операції за ознакою наявності фізичного переміщення товару, підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.
Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, у яких просив залишити позовну заяву без задоволення, обґрунтовуючи наступним:
- донарахування виникли з причини ненадання до перевірки документів, які підтверджують фактичне здійснення угод, а саме: товарно-транспортних накладних, договорів зберігання товару між датою закупки та датою реалізації, сертифікатів якості товару;
- встановлено, що товарно-транспортні накладні надані тільки за 2012 рік, які оформленні з порушеннями, а саме відсутній пункт розвантаження товару, підпис водія перевізника, довести факт перевезення неможливо, відсутні документи на навантажувально-розвантажувальні роботи придбаного та проданого товару;
- у ФОП ОСОБА_3 відсутні адміністративно-господарські можливості на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що свідчить про відсутність наміру створення правових наслідків, тобто, такі угоди носять фіктивний характер.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до направлення від 11.02.2013 року №000087 та наказу №67 від 18.01.2013 року проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року.
За результатами перевірки 11.03.2013 року складено акт №873/172/НОМЕР_1, згідно висновків якого, платником податків допущено порушення:
- абзацу 5 пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, статті 44, статті 177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік;
- статей 44, 177 Податкового кодексу України в частині ненадання документів у повному обсязі за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік;
- підпунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011 рік, 2012 рік - у сумі 506902,51 грн.;
- пункту 187.1 статті 187, підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік на 683461 грн.
15.03.2013 року позивачем надані заперечення на акт перевірки від 11.03.2013 року №873/172/НОМЕР_1, у зв'язку із надходженням яких на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 44.7 статті 44, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, підпункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань, які стали предметом заперечень.
За наслідками перевірки складено акт від 05.04.2013 року №1026/172/НОМЕР_1, яким встановлені порушення, аналогічні, викладеним в попередньому акті перевірки.
Повторну перевірку проведено у присутності довіреної особи платника податків - ОСОБА_4 (т.1 а.с.65).
Згідно пункту 1.17 акту перевірки від 05.04.2013 року на підставі даних обліку платника податків станом на 01.01.2010 року та 31.12.2012 року на обліку підприємця залишки ТМЦ не значаться (т.1 а.с.70).
Згідно акту перевірки від 05.04.2013 року:
- платником податків не було надано договори для перевірки на перевезення товару;
- платником податків до перевірки не надано договорів від покупців товару, що унеможливлює встановлення подальшого руху товару, з урахуванням відсутності залишків ТМЦ у підприємця станом на 31.12.2012 року;
- контролюючий орган не визначив на підставі чого здійснюється розрахунок оплати за послуги транспортування товару, оскільки відсутня калькуляція витрат, не встановлений обсяг перевезень, протяжність у кілометражі, відсутня інформація щодо обліку замовлень послуг (заявки, графіки виконання перевезень, встановлені маршрути);
- акти прийому-передачі не можуть бути пов'язані з ТТН та податковими накладними та бути визначення як первинні документи;
- платником податків завищено за перевірений період в декларації про майновий стан та доходи 3081233 грн. внаслідок відсутності документів на придбання товару, документів, що підтверджують рух активів, руху активів в процесі здійснення господарської операції між її учасниками.
- відсутнє реальне підтвердження платником податків дійсності господарських операцій, які підтверджують рух товару за 2010-2012 роки, тому результати перевірки, що оформлені актом перевірки від 11.03.2013 року залишені без змін.
23.04.2013 року на підставі акту перевірки від 05.04.2013 року №1026/172/НОМЕР_1 відповідачем прийняті та направлені позивачу оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
Надаючи оцінку доводам позивача про висновок відповідача про нікчемність правочину, суд зазначає, що Цивільний кодекс України, з врахуванням змін, що внесені Законом України від 02.12.2010 року №2756-VI до статей 203, 234, 228, розділяє недійсні правочини на оспорювані, ті що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, та неоспорювані - нікчемні, ті, що не потребують їх визнання недійсними у судовому порядку.
Підстави для визнання правочинів оспорюваними та неоспорюваними є різними.
Так, згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
З частин 1, 5 статті 203, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку.
Про такий розподіл свідчить й нова редакція назви статті 228 Цивільного кодексу України - «Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства».
Таким чином, стаття 228 Цивільного кодексу України з 1 січня 2011 року, дати набрання чинності відповідними змінами, розподіляє правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, та правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам або без мети реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.
Суд зазначає, що визнання недійсними оспорюваних правочинів відноситься до компетенції суду, проте відповідач може зробити висновок про його нікчемність, у зв'язку із порушенням правочином публічного порядку.
У разі посилання відповідачем на нікчемність угод у зв'язку із порушенням платниками податку публічного порядку, такі обставини мають бути доведеними. Зокрема, доведенню підлягають обставини спрямування правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
В даному випадку, суд керується постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України:
1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;
2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним;
- такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо;
- усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок;
- при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів, робіт, послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити доводи про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
З матеріалів справи вбачається, що видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є ВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами 25.99 виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у 25.93 Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин.
ФОП ОСОБА_3 отримала свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ 16.06.2010 року №100288421.
З 01.07.2010 року по 31.12.2010 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування.
У період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року платник податків здійснював діяльність на загальній системі оподаткування.
Платником податків визначено валовий дохід за 2012 рік в розмірі 1505495,69 грн., за 2012 рік - 1682484,17 грн., та витрати, пов'язані із отриманням доходу - 1467140,08 грн. та 1638234,14 грн. відповідно по роках.
Перевіркою не підтверджені витрати підприємця за 2011 рік в розмірі 1465029 грн., за 2012 рік в розмірі 1616204 грн., що й стало підставою для донарахування сум податків (т.1 а.с.74-75).
Позивачем надано копію договору №ДХО-001 від 01.01.2010 року відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 (зберігач) зобов'язався зберігати металопродукцію, передану поклажедавцем ФОП ОСОБА_5 (т.1 а.с.172-177). Згідно умов договору, що діяв до 31.12.2010 року, місцем зберігання є вул. Варварівська, 10, підтвердження прийняття товару є акт прийняття-передачі, строк зберігання - до дати закінчення дії договору. Підтвердженням повернення товару із зберігання є відповідний акт. Оплата здійснюється щомісячно.
До матеріалів справи надано копії договорів оренди приміщенням за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Варварівська 10, укладених ФОП ОСОБА_4 від 08.07.2010 року із строком дії до 01.07.2010 року, від 01.07.2011 року із строком дії до 01.06.2012 року, від 01.04.2012 року із строком дії до 31.12.2012 року (т.1 а.с.178-187).
Цільове призначення використання орендованого приміщення - виготовлення металоконструкцій та роздрібна торгівля металом.
Суд окремо зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано також копії первинних документів щодо поставки позивачу металопродукції поставниками, щодо яких контролюючим органом в акті перевірки не визначено порушень, у зв'язку із чим вказані документи не вважаються належними та допустимими доказами по справі, та не враховуються судом при винесенні рішення.
1. З наданих матеріалів вбачається, що між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «АВ Метал Груп» (продавець) укладено договір №24/01 від 24.01.2011 року, згідно умов якого продавець зобов'язується передати металопрокат у власність покупця, а покупець зобов'язується належним чином прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором. Відповідно пункту 1.2 договору загальна сума договору складає вартість всіх видаткових накладних.
На умовах пункту 2.3 поставка товару здійснюється на умовах EXW (склад продавця), який знаходиться за адресою: м. Одеса, Ленінградське шосе, 5а, або на інших умовах, про що сторони домовляються заздалегідь та зазначають у рахунках-фактурах. Згідно пункту 8.4 цей договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами та діє до 31.12.2011 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення (т.2 а.с.97).
На підтвердження заявлених правовідносин платником податків надані видаткові та податкові накладні на поставку металопродукції, а саме:
- видаткова та податкова накладні №504609 та №5037160 від 28.02.2011 року на суму 9816 грн., в тому числі ПДВ 1636 грн. (т.4 а.с.15-16);
При цьому, надані копії видаткових накладних до яких відсутні податкові накладні, а саме:
Також, наявні податкові накладні на поставку металопродукції, за відсутності видаткових накладних:
Позивачем на підтвердження вищевказаних операцій із ТОВ «АВ Метал Груп» надано акти приймання-передачі на відповідальне зберігання від ОСОБА_3 (поклажедавець) до ОСОБА_4 (зберігач) із посилання на вищевказані видаткові накладні, а саме:
- від 01.07.2010 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.07.2010 року №1814, в якій постачальником визначено ТОВ «СПКБ Енергомашпроект» (т.1 а.с.221-222);
- від 01.08.2010 року щодо товару згідно видаткової накладної від 02.08.2010 року №2139, від 12.08.2010 року №РН-0004199, в яких постачальниками визначено ТОВ «СПКБ Енергомашпроект» та ТОВ НВП «Стальсервіс» відповідно (т.1 а.с.218-220);
- від 01.09.2010 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.09.2010 року №2416, в якій постачальником визначено ТОВ «СПКБ Енергомашпроект» (т.1 а.с.223-224);
- від 01.10.2010 року щодо товару згідно видаткової накладної від 22.10.2010 року №ДСтМ0000276, від 01.10.2010 року №2755, в яких постачальником визначено ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» та ТОВ «СПКБ Енергомашпроект» відповідно (т.1 а.с.225-227);
- від 01.01.2011 року щодо товару згідно видаткових накладних від 04.01.2011 року №3, від 20.01.2011 року №159, в яких постачальником визначено ТОВ «СПКБ Енергомашпроект» (т.1 а.с.228-230);
- від 01.02.2011 року щодо товару згідно видаткових накладних від 01.02.2011 року №503797, від 28.02.2011 року №504609, в яких постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.231-233);
- від 01.03.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.03.2011 року №506690, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.238-239);
- від 01.04.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.04.2011 року №509214, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.240-241);
- від 04.05.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 04.05.2011 року №513097, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.234-235);
- від 01.06.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.06.2011 року №515778, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.236-237);
- від 01.07.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.07.2011 року №519495, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.200-201);
- від 01.08.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.08.2011 року №523106, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.198-199);
- від 01.09.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.09.2011 року №526564, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.196-197);
- від 01.10.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 03.10.2011 року №530543, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.194-195);
- від 01.11.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.11.2011 року №534173, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.242-243);
- від 01.12.2011 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.12.2011 року №532951, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.244-245);
- від 01.01.2012 року щодо товару згідно видаткової накладної від 03.01.2012 року №501091, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.192-193);
- від 01.02.2012 року щодо товару згідно видаткових накладних від 03.02.2012 року №504976, №505279, №504968, в яких постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.188-191);
- від 01.02.2012 року щодо товару згідно видаткової накладної від 01.02.2012 року №504989, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.249-250);
- від 01.03.2012 року щодо товару згідно видаткових накладних від 01.03.2012 року №507898, №507885, в якій постачальником визначено ТОВ «АВ Метал Груп» (т.1 а.с.246-248).
З аналізу наданих актів приймання-передачі на відповідальне зберігання вбачається, що позивачем надані суду вищевказані акти по прийманню товару, отриманого від підприємств, щодо яких не встановлено порушень, підтвердження або спростування яких не підлягають дослідженню у цій справі, а саме: від 01.07.2010 року, від 01.08.2010 року, від 01.09.2010 року, від 01.01.2011 року, отримано товарно-матеріальні цінності від ТОВ «СПКБ Енергомашпроект» та ТОВ НВП «Стальсервіс», крім того за період 2010 року, коли як розглянуті правовідносини мали місце у 2011-2012 роках.
Таким чином, видаткові накладні, на підставі яких складені податкові накладні, не є підтвердженням проведених операцій у бухгалтерському обліку, отже, й не можуть служити підставою для податкового обліку.
Доказів на підтвердження транспортування вищевказаного товару суду не надано. Є відсутніми й підтвердження подальшого руху вказаного товару, у тому числі й за відсутність книги обліку доходів та витрат. Перелічений товар у первинних документах визначений родовими ознаками, що унеможливлює його ідентифікацію у межах цивільного обігу.
З системного аналізу правовідносин із вищевказаним контрагентом суд дійшов висновку про правомірність висновків контролюючого органу.
2. Між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «Метагор» (постачальник) укладено договір №061202 від 06.09.2012 року, згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, металопродукцію, асортимент, кількість, якість та ціна якого вказані у рахунку-фактурі, який надається постачальником покупцю відповідно до умов цього договору та є його невід'ємною частиною, або у специфікаціях, що є додатками до цього договору і його невід'ємними частинами. Відповідно пункту 2.1 договору кількість кожної партії товару узгоджується між сторонами в рахунках-фактурах або специфікаціях до договору. На умовах пункту 3.1 договору ціна товару є договірною ціною між постачальником та покупцем та вказується в рахунку-фактурі або в специфікації, які є невід'ємною частиною даного договору.
Згідно пункту 4.1 договору постачальник відвантажує товар покупцю на умовах само вивозу зі складу постачальника, умови поставки FCA (склад постачальника), згідно Правил «Інкотермс», інші умови поставки можуть бути узгоджені сторонами, що оформлюється додатковою угодою до цього договору або в специфікаціях.
Покупець без участі постачальника укладає з перевізником договір перевезення або надає власний транспорт та несе ризики після відвантаження постачальником товару. Відповідно пункту 12.1 договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і скріплення печатками сторін, і діє протягом року, якщо по закінченні року жодна із сторін не повідомила про його припинення договір вважається продовженим на тих же умовах (т.2 а.с.98-101).
На виконання умов зазначеного договору сторонами складені наступні документи:
Позивачем надано акти приймання-передачі на відповідальне зберігання від ОСОБА_3 (поклажедавець) до ОСОБА_4 (зберігач):
- від 01.08.2012 року щодо товару згідно видаткових накладних від 17.08.2012 року №ДСтМ0002413, від 06.09.2012 року №МОД-302357, в яких постачальниками визначено ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» та ТОВ «Метагор» (т.1 а.с.213-215);
- від 01.10.2012 року щодо товару згідно видаткових накладних від 17.10.2012 року №МОД-302756, № МОД-302755, в яких постачальником визначено ТОВ «Метагор» (т.1 а.с.210-212).
Виконуючи вказівку суду касаційної інстанції щодо встановлення подальшого руху товару, використання його платником податків у власній господарській діяльності, суд дійшов до висновку про не підтвердження вказаними документами подальшого руху товару, використання його платником податків у власній господарській діяльності, суд зазначає про відсутність будь-яких документів, на підтвердження подальшого руху товару, у тому числі, повернення товару зберігачем, проведення будь-яких розрахунків за товар набувачами, оскільки станом на 31.12.2012 року залишків ТМЦ у платника податків контролюючим органом не виявлено, що не заперечувалось позивачем.
На виконання умов вказаного договору сторонами складені наступні документи на поставку металопродукції:
- від 15.06.2012 року податкова накладна №441 на суму 0,35 грн., в тому числі ПДВ 0,06 грн. (т.4 а.с.90);
- від 06.12.2012 року податкова накладна №139 на суму 4935,50 грн., в тому числі ПДВ 822,58 грн. (т.4 а.с.93);
Згідно копій ТТН, наданих позивачем, поставка товару здійснена вантажовідправником ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» до вантажоодержувача ФОП ОСОБА_3 з пункту навантаження - м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 9б до пункту розвантаження - м. Дніпропетровськ (без зазначення адреси) (т.1 а.с.160-171):
Позивачем надано акти приймання-передачі на відповідальне зберігання від ОСОБА_3 (поклажедавець) до ОСОБА_4 (зберігач):
- від 31.05.2012 року щодо товару згідно видаткової накладної від 31.05.2012 року №ДСтМ0001481, в якій постачальником визначено ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» (т.1 а.с.216-217);
- від 01.06.2012 року щодо товару згідно видаткової накладної від 14.06.2012 року №ДСтМ0001627, в якій постачальником визначено ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» (т.1 а.с.208-209);
- від 01.08.2012 року щодо товару згідно видаткових накладних від 17.08.2012 року №ДСтМ0002413, від 06.09.2012 року №МОД-302357, в яких постачальниками визначено ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» та ТОВ «Метагор» (т.1 а.с.213-215);
- від 01.12.2012 року щодо товару згідно видаткових накладних від 06.12.2012 року №ДСтМ0004026, від 25.12.2012 року №ДСтМ0004270, в яких постачальником визначено ТОВ «Металоцентри «Стальсервіс» (т.1 а.с.202-204).
З системного аналізу наданих документів, суд дійшов до висновку про не підтвердження вказаними документами подальшого руху товару, використання його платником податків у власній господарській діяльності, суд зазначає про відсутність будь-яких документів, на підтвердження подальшого руху товару, у тому числі, повернення товару зберігачем, проведення будь-яких розрахунків за товар набувачами, оскільки станом на 31.12.2012 року залишків ТМЦ у платника податків контролюючим органом не виявлено, що не заперечувалось позивачем.
4. Згідно наявних в матеріалах справи документів встановлено, що ТОВ фірмою «Каскад» поставлено ФОП ОСОБА_3 металопродукцію згідно наступних документів:
Згідно копій ТТН, наданих позивачем, поставка товару здійснена вантажовідправником ТОВ фірма «Каскад» до вантажоодержувача ФОП ОСОБА_3 з пункту навантаження - м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 5а до пункту розвантаження - м. Дніпропетровськ (без зазначення адреси) (т.1 а.с.149-159):
- від 04.07.2012 року №РН-0002440, автопідприємство ОСОБА_7, водій ОСОБА_7, автомобіль НОМЕР_3 на поставку кутника 25х25х3, кутника 32х32х3, кутника 40х40х4 на суму 100953 грн.;
Враховуючи зауваження суду касаційної інстанції, позивачем було надано на підтвердження реалізації придбаного товару договори купівлі-продажу.
Так, ФОП ОСОБА_3, як продавцем, укладено договори купівлі-продажу, згідно умов яких продавець зобов'язується продати та передати у власність покупців, а покупці зобов'язуються прийняти та оплатити металопродукцію. Згідно пункту 1.2 договору найменування продукції, асортимент, якість, кількість, ціна одиниці та загальна сума товару, а також умови та строки передачі товару вказуються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. На підставі пункту 3.1 договору умови поставки товару за кожною партією товару погоджується сторонами в специфікаціях до договору. Умови передачі обумовлюються специфікацією. При відвантаженні товару продавець зобов'язаний надати рахунок, видаткову накладну, податкову накладну, копію сертифіката якості заводу-виробника товару:
- №3 від 04.01.2011 року з ТОВ «НВП «Дніпросервісінвест» (покупець), який діє до 31.12.2011 року. (т.2 а.с.105-107);
- №382 від 09.02.2012 року з ТОВ «Хлібзавод №10» (покупець), згідно пункту 3.1 договору умови передачі товару ЕХW (Інкотермс 2010) м. Дніпропетровськ, вул. Варварівська, 2. Згідно пункту 12.3 цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року (т.2 а.с.108-110);
- №157 від 20.03.2012 року з ТОВ «Автомир-Транс» (покупець) укладено договір, який діє до 31.12.2012 року (т.2 а.с.117-119).
Проте, окрім цивільно-правових угод, які є неукладеними з огляду на відсутність ціни та предмету договору, платником податків не надано інших документів.
Враховуючи сутність операцій, які мали були підтверджені первинними документами, суд дійшов до висновку про непідтвердження позивачем подальшого руху товару, використання його платником податків у власній господарській діяльності, суд зазначає про відсутність будь-яких документів, на підтвердження подальшого руху товару, у тому числі, повернення товару зберігачем, проведення будь-яких розрахунків за товар набувачами, оскільки станом на 31.12.2012 року залишків ТМЦ у платника податків контролюючим органом не виявлено, що не заперечувалось позивачем.
В розглянутій справі спір точиться щодо реальності відображених у податковому обліку платника податків - позивача операцій із контрагентами-постачальниками ТМЦ (робіт, послуг): ТОВ «Металоцентр «Стальсервіс», ТОВ «АВ метал груп», ТОВ «Метагор», ТОВ фірма «Каскад», та з основними контрагентами-замовниками послуг: ТОВ «Неон», ТОВ «Хлібозавод №10», ТОВ «Ем Сі Джі», ТОВ «НВП «Дніпросервісінвест», ТОВ «Автомир-Транс», та достатності наявних первинних документів та їх відповідності вимогам законодавства для підтвердження таких операцій та використання платником податку такого податкового елементу як податковий кредит.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Оскільки виникнення спору обумовлено тим, що найбільш поширеним способом порушення норм податкового законодавства є штучне введення в операції реального сектору економіки інших суб'єктів господарювання з метою отримання податкових та інших переваг, надання таких переваг на користь третіх осіб, що призводить до порушень бюджетних інтересів держави та прямо пов'язано із діями таких суб'єктів господарювання, які в свою чергу знаходяться поза межами контролю податкових органів, та мають ознаки кримінальних правопорушень.
Саме для недопущення вказаних порушень здійснено податковий контроль, з огляду на те, що при відсутності фактичної реалізації товарів податковий кредит формується шляхом маніпулювання податковою звітністю, це здійснюється із проведенням транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, з метою надання вигоди третій особі, та не мають реального товарного характеру.
Виходячи із практики недопущення відображення в податковому обліку таких операцій вирішальним є підтвердження реальності операцій іншими належними та допустимими доказами, ніж видаткова та податкова накладна.
Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» № 742/11/13-11 від 2 червня 2011року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
В судовому засіданні позивач підтвердив, що надав всі наявні документи, що складались при виконанні спірних операцій.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо реальності та правомірності відображення у податковому обліку операцій придбання товару у ТОВ «Металоцентр «Стальсервіс», ТОВ «АВ метал груп», ТОВ «Метагор», ТОВ фірма «Каскад» суд доходить висновку щодо відсутності підстав для беззаперечного висновку на користь позивача, з огляду на вищевикладені обґрунтування та висновки наступне.
Позивач підтвердив, що надав всі наявні документи, що складались при виконанні спірних операцій.
З наданих до перевірки документів та долучених до матеріалів справи копій первинних документів неможливо дослідити переміщення поставленого товару за договором через відсутність товарно-транспортних накладних на поставку товару за 2010 та 2011 роки, а товарно-транспортні накладні за 2012 рік оформлені з порушеннями. Також, відсутні документи на навантажувально-розвантажувальні роботи придбаного та проданого товару. Не надано доказів розрахунку за послуги перевезення товару.
Крім того, суд звертає увагу на тотожність складення однотипних первинних документів у різні періоди, зокрема й надані ТТН, що свідчить про їх одночасне виготовлення та штучність створюваних ними наслідків.
Згідно із «Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі - Правила №363), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Відповідно до пункту 11.1 Правил №363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Товарно-транспортна накладна є первинним транспортним документом, на підставі якого здійснюється оприбуткування, оперативний та бухгалтерський облік товару. Таким чином, саме товарно-транспортні накладні є належними доказами факту відвантаження, перевезення, прийняття, обліку товарно-матеріальних цінностей.
Надані копії фотокарток із зображенням складських приміщень не є беззаперечним доказом того, що саме на цих складах зберігався отриманий товар.
Крім того, позивачем надані видаткові накладні без копій доручень на отримання цих товарів, вказані видаткові накладні не містять всіх обов'язкових реквізитів видаткових накладних як посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Надані позивачем первинні документи не надають можливість виокремить спірний товар, який визначений лише родовими ознаками, а також визначити його наявність у межах цивільного обороту, визначити його індивідуальні ознаки (виробник, дата виготовлення, номер партії, фактичні якісні та технічні характеристики), що підтверджує сумність проведених операцій.
Додатково суд зазначає про неможливість дослідження товару по ланцюгу постачання, подальший рух товарів від контрагентів-постачальників до контрагентів-покупців, оскільки з контрагентами-покупцями надані лише договори, жодних первинних документів, підтверджуючих виконання господарських операцій суду не надано.
Суд звертає увагу на те, що позивачем надані до суду первинні документи, укладені з іншими контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками, відносно яких не встановлено перевіркою фактів порушення, а тому вони не підлягають розгляду у межах цієї адміністративної справи, оскільки не впливають на суть розгляду справи, а отже відповідно не можуть вважатись доказами по справі.
Крім того, договори, укладені позивачем із ТОВ «Металоцентр «Стальсервіс», ТОВ «АВ метал груп», ТОВ «Метагор», ТОВ фірма «Каскад» є неукладеними, оскільки в них відсутній предмет договору - товар, його одиниця виміру та ціна.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо підтвердження проведених операцій з огляду на наявність сертифікатів якості металопродукції, суд виходить із того, що надані сертифікати видані поставниками, які не знаходились із позивачем у договірних правовідносинах, і документів, підтверджуючих такі правовідносини, у тому числі по ланцюгу постачання, позивачем не надано (т.2. а.с.48-90).
Також надані копії сертифікатів якості, видані не контрагентами позивача, проте мають відбиток печатки складу №1 м. Дніпропетровськ ТОВ «Металоцентр «Стальсервіс», однак, такі документи неможливо зв'язати саме із заявленими позивачем поставками (т.2 а.с.1-47).
Операції ФОП ОСОБА_3 не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідно для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. У зв'язку з цим ФОП ОСОБА_3 не могла фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.
З огляду на вищевикладене, відповідачем було правомірно встановлено порушення позивачем: абзацу 5 пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, статті 44, статті 177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік; статей 44, 177 Податкового кодексу України в частині не надання документів у повному обсязі за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік; підпунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік - у сумі 506902,51 грн.; пункту 187.1 статті 187, підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2010 рік, 2011 рік, 2012 рік, всього на 683461 грн.
Пунктом 2.3. акту перевірки від 05.04.2013 року встановлено неналежне ведення обліку доходів та витрат платником податків, а саме книга обліку доходів та витрат за 2011 рік, 2012 рік для перевірки не була надана, чим порушено:
- статтю 44 Податкового кодексу України, відповідно до якого для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності;
- пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, відповідно до якого фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
- абзац 5 пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, згідно якого громадянин-підприємець зобов'язаний, зокрема, вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Таким чином, правомірною підставою для застосування штрафу стало ненадання у зв'язку із незберіганням платником податків для перевірки книги обліку доходів та витрат, ведення якої є обов'язковим, у зв'язку із чим суд вважає правомірним винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З системного аналізу наведених норм права та обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2016 року.

Суддя І.О. Верба