Справа № 804/792/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 р. Справа № 804/792/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріГелетій М.Т.
представника позивача Бублейника В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАВТОМАТИКА» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання частково незаконним наказу та визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом проведено повторну перевірку за період роботи підприємства, який вже був об'єктом контролю того самого контролюючого органу. Також позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що відповідач дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень та клопотань не надав, у зв'язку з чим суд ухвалив проводити розгляд справи без його участі на підставі частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України закріплено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У відповідності до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Отже, згідно чинного законодавства дії по проведенню перевірок є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Тобто, наказ про проведення перевірки є, перш за все, посвідченням дій посадових осіб від імені державного органу, результатом яких є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків.
Судом встановлено, що правовою підставою для проведення перевірки став підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків (абзац другий пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України).
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі направлення від 24.04.2015 року №000221 згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Ремавтоматика» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарської діяльності з ТОВ «Енкі Констракт» за жовтень 2014 року, з контрагентами постачальниками та покупцями за грудень 2014 року - січень 2015 року.
В той час наказом від 29.09.2015 року №168 прийнято рішення про проведення перевірки по тим самим контрагентам за той самий період.
Проте в даному випадку суд враховує, що оспорюваний наказ вже вичерпав свою дію та перевірка на підставі даного наказу вже проведена, за результатами якої на підставі висновків акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення, у зв'язку з чим задоволення позову в частині визнання частково незаконним наказу від 29.09.2015 року №168 не може призвести до відновлення порушених прав позивача, оскільки після перевірки права підконтрольного суб'єкта порушили саме наслідки проведення відповідної перевірки, а саме податкове повідомлення-рішення, яке є предметом судового оскарження.
Щодо суті виявлених під час перевірки порушень суд зазначає, що в силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У перевіряємому періоді ТОВ «РЕМАВТОМАТИКА» придбало у ТОВ «Юнасіс» товарно-матеріальні цінності на підставі догорів поставки від 15.01.2015 року №1501/1 та від 19.01.2015 року №1901/3.
Між ТОВ «РЕМАВТОМАТИКА» та ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» укладено договір від 03.04.2015 року №304-15, за умовами якого позивач передавав (поставляв) покупцю вугілля кам'яне, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити його вартість.
Згідно умов договору від 06.04.2015 року №0604-15 комісіонер (ДП «Луганськвугілля») зобов'язується від свого імені, в інтересах і за рахунок комітента (позивач) вчинити визначені цим договором правочини, передати комітенту отримані кошти за укладеними на виконання цього договору правочинами, а комітент зобов'язується сплатити комісіонеру комісійну винагороду. Комісіонер відповідно до цього договору вчиняє такі правочини - договір поставки вугілля на умовах, зазначених у цьому договорі.
Господарські відносини ТОВ «РЕМАВТОМАТИКА» та ТОВ ТК «Донвуглеенерго» були закріплені договором про надання послуг від 29.04.15року №74/15, умовами якого визначено, що постачальник (позивач) зобов'язується поставити покупцю вугільну продукцію у кількості, якості, строкам, цінам, по реквізитах, асортименті і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі.
У період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року взаємовідносини між підприємством позивача та ТОВ «Агенство безпеки ЕЛІТ СОБР» відбувались на підставі договорів поставки від 13.07.2015 року №130715 та від 15.07.2015 року №150715.
Акт перевірки свідчить, що контролюючий орган підтвердив, що господарські взаємовідносини по вказаним договорам підтверджується належними первинними документами, які містяться в матеріалах справи.
Крім того, судом встановлено, що всі придбані товари (послуги) були прийняті на складі позивача матеріально-відповідальною особою, оприбутковані як основні засоби та комісійно введені в експлуатацію, а отже, товарно-матеріальні цінності мають пряме відношення до господарської діяльності позивача, використовуються ним у фінансово-господарській діяльності, а факт їх придбання реально змінив майнове становище позивача.
Щодо посилання відповідача на помилки в оформленні товарно-транспортних накладних суд зазначає, що самі по собі помилки в оформленні окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
З цих же підстав суд вважає помилковим посилання відповідача на відсутність в наданих позивачем товарно-транспортних накладних інформації щодо фактичної (повної) адреси навантаження/розвантаження товару, оскільки товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, і відсутність такої інформації не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.
Як вбачається з матеріалів справи, висновок відповідача про нереальність господарських операцій ґрунтується на даних про неможливість встановити наявність у контрагентів позивача трудових ресурсів, основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини).
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за таке невиконання або неналежне виконання пода ткового обов'язку повинно нести саме це підприємство.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача не було.
Також суд не погоджується з доводами податкового органу про незаконність проведених господарських операцій з підстав того, що платник податків не проявив належного ступеня обережності при виборі контрагента.
Суд вважає, що така позиція не є аргументованою та не може бути доводом неможливості виконання зобов'язань за договором, оскільки на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти кількість робітників, наявність транспорту, або інших засобів, складських приміщень та інших необоротних активів у контрагентів, а відтак відсутня залежність правомірності формування податкового кредиту від таких відомостей про контрагентів.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що для здійснення господарських операцій у відповідності з нормами господарського і цивільного законодавства, позивачем було укладено договори, отримано і складено всі необхідні первинні документи, що засвідчують факт виконання договорів.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАВТОМАТИКА» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання частково незаконним наказу та визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 15 березня 2016 року

Суддя В.В. Степаненко