Справа № 814/2129/15
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2129/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Романішина В.Л.,

судді - Шляхтицького О.І.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, публічного акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Лиман" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Лиман" до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів про визнання нечинними рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство "Суднобудівний завод "Лиман", звернувся до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0, № /0, № /0 і № /0.

Справа неодноразово розглядалася судами. Миколаївський окружний адміністративний суд допустив процесуальне правонаступництво позивача шляхом його заміни на публічне акціонерне товариство "Суднобудівний завод "Лиман", а також допустив до участі в справі на стороні відповідача прокурора. Постановою від 12.10.2011 р., яка залишена без змін Одеським апеляційним адміністративним судом, суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0, № /0 і № /0. У задоволенні решти позовним вимог відмовив, тобто підтвердив законність податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0.

Ухвалою від 08.06.2015 р. Вищий адміністративний суд України здійснив заміну відповідача на державну податкову інспекцію у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, а також скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог щодо податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0 і № /0 та в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0. Адміністративну справу в зазначеній частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення судів в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0 залишені без змін.

Таким чином, під час нового розгляду справи суд має надати правову оцінку та вирішити позовні вимоги щодо податкових повідомлень-рішень від 27.01.2011 р. № /0, № /0, № /0.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.01.2011 року № /0, № /0. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ "Суднобудівний завод "Лиман" просить скасувати вищенаведену постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0 та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що З жовтня 2010 р. по січень 2011 р. відповідачем проводилася планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 р. по 30.06.2010 р., результати якої оформлені актом від 12.01.2011 р. № 23/23-200/01373890.

Перевіркою встановлено наступні порушення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень:

- ст. 1 п. 1.31., ст. 3 п. 3.1., ст. 4 п. 4.1. пп. 4.1.3., ст. 5 п. 5.1., п. 5.2. пп. 5.2.1., п. 5.3. пп. 5.3.9. абз. 4, п. 5.9., ст. 6, п. 6.1., ст. 7 п. 7.3., пп. 7.3.1., ст. 11 п. 11.3. пп. 11.3.7. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон № 334), у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 7923228,00 грн.;

- ст. 1 п. 1.31., ст. 3 п. 3.1., ст. 4 п. 4.1. пп. 4.1.3., ст. 5 п. 5.1., п. 5.2. пп. 5.2.1., п. 5.3. пп. 5.3.9. абз. 4, п. 5.9., ст. 6, п. 6.1., ст. 7 п. 7.3., пп. 7.3.1., ст. 11 п. 11.3. пп. 11.3.7. Закону № 334, у результаті чого позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2008 р. на суму 2661243,00 грн., за 2009 р. на суму 4520946,00 грн. за І півріччя 2010 р. на суму 4725590,00 грн.;

- ст. 4 п. 4.1., ст. 7 п. 7.3. пп. 7.3.1., п. 7.4. пп. 7.4.1., 7.4.5., п. 7.7. пп. 7.7.1. Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168), у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 24601,00 грн.

27.01.2011 р. відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 24601,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 6150,25 грн., № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства у сумі 4531027,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1132756,75 грн. і № /0, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 10421528,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 2605382,00 грн.

Підставою для нарахування грошового зобов'язання з ПДВ стали висновки відповідача щодо взаємовідносин позивача з ДП "Херсонський морський торгівельний порт", ТОВ ВКФ "Транс-Ойл", ТОВ "Андрей строй" і ПП "Техпроммаш".

Так, позивач надавав ДП "Херсонський морський торгівельний порт" послуги по ремонту окремо вбудованих ємностей. 24.04.2009 р. була виписана податкова накладна № 00063 на суму ПДВ 3959,30 грн., яка не включена до складу податкових зобов'язань з ПДВ декларації за квітень 2009 р. У травні 2009 р. позивач здійснив коригування податкових зобов'язань на суму 792,00 грн., з урахуванням якої сума заниженого податкового зобов'язання склала 3167,00 грн.

Позивач не обґрунтував правомірність своїх дій в частині невключення до складу податкових зобов'язань за квітень 2009 р. суми ПДВ по взаємовідносинам із ДП "Херсонський морський торгівельний порт". На підставі викладеного, відповідач дійшов правомірного висновку про порушення п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168.

ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" поставляло позивачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 19992,25 грн., з них ПДВ - 3332,05 грн. Позивач надав суду рахунки, накладні та податкові накладні. Письмовий договір надано не було, у зв'язку з чим суд не може встановити умови поставки товарів. Пояснень щодо мети придбання товарів у ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" позивач також не надав.

В акті перевірки відповідач зазначив, що ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" має ознаки фіктивності, оскільки засновник, який є директором товариства і підписував від його імені первинні бухгалтерські документи, надав пояснення, що не має відношення до фінансово-господарської діяльності товариства, не підписував жодних документів, а юридичну особу заснував за винагороду. Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 підтвердив зазначені вище обставини.

Стаття 9 ч. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним з обов'язкових реквізитів первинних документів визначає особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Даючи свідчення суду під присягою, ОСОБА_1, який нібито підписав рахунки і податкові накладні, вказав, що не підписував від імені ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" жодних документів, зокрема договорів і податкових накладних. Вказане підтверджується також висновком судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження.

Згідно з позицією Верховного Суду України (постанова від 05.03.2012 р. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта" до Шосткинської міжрайонної ДПІ Сумської області, постанова від 22.09.2015 р. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області) документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

ТОВ "Андрей строй" надавало позивачу послуги щодо очистки, грунтовки, фінішного фарбування, шпаклівки поверхонь яхт на загальну суму 106700,00 грн. з них ПДВ - 17783,33 грн. Суду надано письмові договори, протоколи узгодження ціни, акти прийому-здачі робіт, податкові накладні.

На підставі акту перевірки ТОВ "Андрей строй" відповідач встановив неможливість фактичного здійснення товариством господарських операцій через відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності. На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 в частині завищення податкового кредиту з ПДВ за травень-липень 2008 р.

ПП "Техпроммаш" поставляло позивачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 1919,86 грн., з них ПДВ - 319,00 грн. Позивач надав суду рахунки, накладні та податкові накладні. Письмовий договір надано не було, у зв'язку з чим суд не може встановити умови поставки товарів. Пояснень щодо мети придбання товарів у ПП "Техпроммаш" позивач також не надав.

На підставі акту перевірки ПП "Техпроммаш" відповідач встановив неможливість фактичного здійснення товариством господарських операцій через відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, здійснення операцій з товаром, який не придбавався. На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 в частині завищення податкового кредиту з ПДВ за травень-липень, вересень 2008 р. і березень-квітень 2009 р.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Факт реального здійснення господарських операцій може бути підтверджений, крім обов'язкових документів, ще й іншою документацією, зокрема документами, які б свідчили про зміну майнового стану сторін. Позивач не надав суду письмових договорів з ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" і ПП "Техпроммаш", з яких можна було б встановити умови поставки товарів. Не надано товарно-транспортних накладних на поставлений товар, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей. Відсутні також докази використання придбаних товарів у господарській діяльності позивача.

Сукупність зазначених вище обставин і доказів на їх підтвердження дає підстави для висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту ПДВ за операціями з ТОВ ВКФ "Транс-Ойл", ТОВ "Андрей строй" і ПП "Техпроммаш".

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 17.01.2011 р. № /0 і необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання його нечинним.

Підставою для зменшення позивачу від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток і визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток стали висновки відповідача про ряд порушень вимог Закону № 334.

Зокрема, відповідач встановив, що позивач як підприємство суднобудівної промисловості включав отримані від замовників будівництва яхт авансові платежі до складу валових доходів на дату підписання актів про передачу суден замовникам за курсом НБУ на дату отримання самого авансу. На переконання відповідача, позивач повинен був включати авансові платежі в іноземній валюті до складу валових доходів на дату підписання актів про передачу суден за курсом НБУ на дату підписання актів, а не отримання авансу.

Підпунктом 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону № 334 встановлено, що доходи, отримані (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, і не підлягають перерахуванню у зв'язку зі зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Балансова вартість іноземної валюти, отриманої платником податку у зв'язку з таким продажем (виручка в іноземній валюті), визначається за курсом, зазначеним у першому абзаці цього підпункту.

Відповідно до п.п. 11.3.7 п. 11.3. ст. 11 Закону № 334 суми авансових платежів та попередньої оплати отримані підприємствами суднобудівної промисловості від замовників морських, річкових суден включаються до складу валових доходів таких підприємств за датою підписання акта про передачу морських, річкових суден замовнику, за умови цільового використання вказаних коштів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивача включено до Переліку суднобудівних підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1256, зазначені положення встановлюють для нього особливі правила визначення валових доходів, що отримані ним у зв'язку з виконанням контрактів на виготовлення (побудову) морських (річкових) суден. Так, сума авансового платежу повинна бути включена до складу валового доходу платника податків за датою підписання акта про передачу морського чи річкового судна замовнику. При цьому у разі отримання авансового платежу в іноземній валюті до складу валового доходу включається сума авансового платежу, що перерахована в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів.

Законом не передбачено після перерахування авансового платежу в іноземній валюті в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, та визначення балансової вартості такої іноземної валюти за цим курсом, чергового перерахування авансового платежу в іноземній валюті на дату віднесення отриманого доходу до складу валових доходів.

З огляду на викладене, висновки відповідача про порушення позивачем п.п. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 і п.п. 11.3.7 п. 11.3. ст. 11 Закону № 334 є необґрунтованими.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток є також інші порушення, а саме: неправомірне віднесення до складу валових витрат сум витрат за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" і ТОВ "Андрей строй"; завищення задекларованих показників "убутку балансової вартості запасів" у декларації з податку на прибуток; віднесення до складу валових витрат сум витрат на поліпшення основних фондів без підтверджуючих документів; неправомірне включення до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року неправомірно сформованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у результаті вказаних вище порушень.

З приводу вказаних правопорушень суд зазначає наступне:

В акті перевірки відповідач вказав на завищення валових витрат за 2008-2010 р.р. у рядку "від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього податкового року" декларацій за відповідний період, однак посилання на первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, відсутнє, що є порушенням п. 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних, документальних, виїзних планових та позапланових перевірок, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 р. № 327. Відповідач не надав обґрунтованих пояснень по даному правопорушенню.

Перевіркою встановлено, що позивач здійснював поліпшення основних фондів у розмірі, що не перевищує 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок звітного періоду. Відповідач допустив помилку, враховуючи як поліпшення основних фондів витрати на яхту "Імперія" і проект "Обь 47", оскільки вони не є власністю позивача, а будувалися на замовлення інших осіб для подальшої передачі їм у власність.

У той же час суд погоджується з висновком відповідача щодо неправомірного віднесення до складу валових витрат сум витрат за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ ВКФ "Транс-Ойл" і ТОВ "Андрей строй". У ході судового розгляду справи не доведено реальність господарських операцій позивача з вказаними вище контрагентами, про що суд зазначав при дослідженні правомірності податкового повідомлення-рішення від 17.01.2011 р. № /0.

Крім того, суд враховує той факт, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 р. по справі № 2а-1135/09/1470 позивачу відмовлено у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві по призначенню та проведенню невиїзної документальної позапланової перевірки з питання достовірності нарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток в декларації з податку на прибуток за І півріччя 2008 р., результати якої оформленні актом перевірки від 23.10.2008 р. № 936/36/01373890.

Таким чином, відповідач правомірно посилається на рішення суду по справі № 2а-1135/09/1470 як на одну з підстав збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток. З огляду на викладене, суд погоджується з частиною порушень позивачем податкового законодавства, за які відповідачем донараховано податок на прибуток, штрафні санкції та зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток. Однак, функція розрахунку грошових зобов'язань та штрафних санкцій законодавством покладена на контролюючі органи. До повноважень суду не входить вирахування серед всієї суми за податковим повідомленням-рішенням частини, яка нарахована правомірно.

З огляду на викладене, суд вважає податкові повідомлення-рішення від 27.01.2011 р. № /0 і № /0 такими, що підлягають скасуванню повністю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне звільнити Державну податкову інспекцію у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, публічного акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Лиман" - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Лиман" до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27 січня 2011 року № /0, № /0, № /0 і № /0 - залишити без змін.

Звільнити Державну податкову інспекцію у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /В.Л. Романішин/

/О.І. Шляхтицький/