Справа № 815/973/16
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/973/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «ВЕРСТАТОНОРМАЛЬ» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з додатковою відповідальністю «ВЕРСТАТОНОРМАЛЬ» звернулось з адміністративним позовом до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

24.03.2016 року представником позивача надані уточнення до позовної заяви, згідно яких просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 24.02.2016 року № , № .

На підставі Акту перевірки №7/22-213/222321 від 03.02.2016 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси 24.02.2016 року прийнято податкові повідомлення рішення № , № .

Податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2016 року № ТДВ «Верстатонормаль» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 120 252,00 гривень (89 168,00 гривень за податковим зобов'язанням та 40 084,00 гривень штрафної санкції), а податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2016 року №, яким ТДВ «Верстатонормаль» зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 12 332,00 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленням-рішеннями позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, 23.03.2016 року надав письмові заперечення по справі, згідно яких зазначив, що підставою для ухвалення оскаржуваних повідомлень-рішень став Акт позапланової виїзної перевірки, під час якої було встановлено порушення позивачем приписів Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 80168 грн., а також завищення значення по податку на додану вартість на загальну суму 1232 грн. Зазначив про правомірність оскаржуваних рішень та просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 24.02.2016 року № , № . Стягнуто з ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на користь ТОВ «ВЕРСТАТОНОРМАЛЬ» () судові витрати у розмірі 1988,76 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят вісім грн. 76 коп.).

Державна податкова інспекція у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звернулась з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що згідно п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю "Верстатонормаль", код за з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських операцій з ТОВ "ШТРІХМЕД", за період з 01.05.2015 по 31.08.2015 року. За результатами перевірки відповідачем складено Акт перевірки №7/22-213/222321 від 03.02.2016 року.

На підставі Акту перевірки №7/22-213/222321 від 03.02.2016 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси 24.02.2016 року прийнято податкові повідомлення рішення № , № . Так, податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2016 року № ТДВ "Верстатонормаль" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 120 252,00 гривень (89 168,00 гривень за податковим зобов'язанням та 40 084,00 гривень штрафної санкції), податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2016 року №, яким ТДВ "Верстатонормаль" зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 12332, 00 грн.

Підставою для ухвалення оскаржуваних повідомлень-рішень став Акт перевірки №7/22-213/222321 від 03.02.2016 року, у якому відповідач зробив висновки щодо порушення позивачем п. 198.3 ст.198 Податкового Кодексу, підприємством завищено склад податкового кредиту у сумі 92500 грн., у т.ч. травень 2015 року в сумі 7500 грн., за червень 2015 року в сумі 75000 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 80168 грн. в тому числі за травень 2015 року в сумі 17500 грн., за червень 2015 року в сумі 62668 грн., та завищення від'ємного значення по податку на додану вартість на суму 12332 грн., у т.ч. за червень 2015 року на суму 12332 грн.

З акту перевірки вбачається, що між ТДВ "Верстатонормаль" та ТОВ "Штріхмед" було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом від 05.05.2015 р. № 050511 та Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.06.2015 р. № 060102 за якими, на думку відповідача, ТОВ "Штріхмед" не мало можливості надати транспорті послуги ТДВ "Верстатонормаль" щодо транспортування товару з м.Одеси до м.Іллічівськ, Дніпропетровська та Одеси. Відповідач обґрунтовує відсутність факту придбання послуг по господарських операціях між ТДВ "Верстатонормаль" та ТОВ "Штріхмед" відсутністю заявок відповідно до п.2.8 Договорів перевезення вантажу автомобільним транспортом, які є додатками до цих Договорів, та які повинні зберігатися на підприємстві та порушенням порядку заповнення товарно-транспортних накладних. Окрім того в основу акту перевірки позивача покладено податкову інформацією по ТОВ "Штріхмед" від ДПІ у Голосіївському районі ТУ ДФС у м.Києві, а саме - Аналіз реальності господарських операцій, проведених ТОВ "Штріхмед".

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Представлені позивачем до перевірки та суду документи є первинними документами у розумінні вимог статті 9 цього Закону та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій.

При такому співставленням даних, зазначених у первинних документах наданих позивачем суду, не встановлено будь-яких розбіжностей щодо обсягів, дати та вартості виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських відносин позивача з контрагентом і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та є її основним видам.

Апелянтом не надано жодної оцінки вищевказаним первинним документами, хоча такі, як вбачається з акту перевірки, були йому представлені, а також не надано належних та допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення таких операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Судом встановлено, що надані позивачем первинні документи є первинними в розумінні п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і мають обов'язкові реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 вказаного Закону. Вказані первинні документи підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю, а відтак віднесення до витрат зазначених сум не суперечить вимогам п. 138.2 п. п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України.

При цьому, перевіряючим в акті перевірки викладені порушення без посилання на первинні або інші документи, які підтверджують зазначені факти. Самі порушення висвітлені нечітко, необ'єктивно та не у повній мірі.

Згідно до п.2. ст.3 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI "витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу".

Відповідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-X1V (із змінами та доповненнями) "Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення".

Відповідно ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємствами. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового Кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою, податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, ,виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме прямих матеріальних витрат, загальновиробничі витрати, які відносяться, на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії.

Склад витрат на збут визначено п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України. Відповідно до п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються "витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, в т.ч. витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг ...)".

Згідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI "витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу".

Згідно п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік ; фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями, "фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку".

Відповідно п.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями, "підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції , г якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення". Відповідно п.2 ст.9 зазначеного Закону України первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити : назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Відповідно до гі.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Слід зазначити, що за Договорами перевезення вантажу автомобільним транспортом ТДВ "Верстатонормаль" має всі необхідні первинні бухгалтерські документи, які оформлені з дотриманням вимог діючого законодавства України та підтверджують фактичне і реальне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Штріхмед", зокрема Договори перевезення вантажу автомобільним транспортом (а.с. 71-72, 79-80); податкові накладні (а.с. 43-44); виписані постачальником ТОВ "Штріхмед" акти виконаних робіт (а.с. 73, 81); товарно-транспортні накладні (а.с. 74-78, 82-88); документальне підтвердження вищенаведених операцій в бухгалтерському обліку; докази проведення відповідних платежів, тощо.

Під час перевірки відповідачу такі документі були надані в повному обсязі й будь-яких зауважень чи претензій до форми чи змісту наданих позивачем до перевірки документів з боку відповідача не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично позивач надав суду документи, які надають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявності спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та існуванню зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказів на підтвердження придбання позивачем відповідних товарів та їх переміщення (доставку) тощо. З наданих позивачем доказів судом вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки послуги були надані, а договори виконано сторонами в повному обсязі.

Апелянтом не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та вказаним вище контрагентом недійсними, а також визнання недійсними первинних бухгалтерських документів, що підтверджують їх виконання.

Стосовно твердження апелянта про порушення податкового законодавства позивачем, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у зв'язку з порушенням порядку заповнення товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, суд дійшов висновку, що товарно - транспортні накладні не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту.

Щодо покладення в основу акту перевірки позивача податкової інформації по ТОВ "Штріхмед" від ДПІ у Голосіївському районі ТУ ДФС у м.Києві, а саме - Аналізу реальності господарських операцій, проведених ТОВ "Штріхмед, суд зазначає, що акти перевірок контрагентів, не можуть бути покладені в основу висновків про завищення позивачем податкового кредиту, оскільки відповідно до п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за № 34/18772 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів порушень. В той же час, акт перевірки контрагента позивача не відносяться до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку за період, що перевірявся, які б достовірно підтверджували наявність факту порушення позивачем податкового законодавства.

Наявні в матеріалах справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані та під час розгляду справи судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що апелянтом зроблено хибний висновок про порушення позивачем податкового законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.02.2016 року № , № . винесені неправомірно та підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Позивач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат.

Згідно до вимог ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.

Оскільки ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року апелянту відстрочена сплата судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року до ухвалення судового рішення у справі, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 187,64 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області судовий збір за подачу апеляційної скарги до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок № 1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код ЄДРПОУ суду 34380461 судовий збір у розмірі 2 187 (дві тисячі сто вісімдесят сім) грн. 64 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян