Справа № 813/4322/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

19 травня 2016 року № 813/4322/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

участю представника позивача Пецковича В.Д., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Старосамбірського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Старосамбірський районний центр зайнятості (далі - Старосамбірський РЦЗ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою стягнути кошти в сумі 8 715,70 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач при зверненні в центр зайнятості та постановці на облік як безробітний 27.06.2014 року, всупереч вимог частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не повідомив про те, що з 01.10.2013 року по 02.01.2015 року перебував у трудових відносинах з ТзОВ ВКФ «Дані ЛТД». Даний факт був встановлений під час розслідування страхового випадку виплати ОСОБА_2 допомоги. Просить стягнути з відповідача в судовому порядку безпідставно виплачену суму допомоги по безробіттю, оскільки добровільно її повернути він відмовляється.

З ініціативи суду поставлено питання про закриття провадження у даній справі у зв'язку із правовою позицією Верховного Суду України щодо вирішення даної категорії спорів (постанова по справі № 21-1884а15 від 22.09.2015 року).

Представник позивача Пецкович В.Д. в судовому засіданні не заперечив проти закриття провадження.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив проти закриття провадження.

Вирішуючи питання про закриття провадження у даній справі, суд виходив із закріпленої у статті 244? Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обов'язковості судових рішень Верховного Суду України, відповідно до якої висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому судом врахована правова позиція Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладена в постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1884а15, яка полягає у висновку суду про те, що стягнення з фізичної особи зайво виплачених сум допомоги по безробіттю не є спором публічно-правовим, а приватно-правовим і мав розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1- 4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС України дає підстави для висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У даній справі позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянина ОСОБА_2, і не підпадають під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спір у даній справі не є публічно-правовим, що унеможливлює розгляд справи в порядку адміністративного судочинства та відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою закриття провадження у справі.

Згідно з частиною другої статті 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням викладеного, суд роз'яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області в порядку цивільного судочинства.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 157 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Оскільки на час звернення до суду з даним позовом позивач мав пільги по сплаті судового збору і такий не сплачувався при зверненні до суду, тому відсутні підстави для застосування вимог пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у зв'язку із закриттям провадження у справі.

Стосовно посилань позивача на судову практику Вищого адміністративного суду України, Вінницького, Львівського, Одеського та Харківського апеляційних адміністративних судів, Волинського, Львівського, Одеського та Херсонського окружних адміністративних судів у аналогічній категорії спорів, долучених до матеріалів даної справи, суд зазначає таке.

Всі судові рішення вказаних вище судів прийняті та набрали законної сили до прийняття Верховним Судом України постанови від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1884а15.

Колегія суддів Верховного Суду України вважала за необхідне зазначити, що неоднакове застосування норм процесуального права в питаннях визначення справи як адміністративної, а відтак і компетенції судів адміністративної юрисдикції знаходилося поза увагою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у зв'язку з відсутністю відповідної процесуальної компетенції самого Верховного Суду України. І лише пункт 2 частини першої статті 237 КАС України (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-ІІІ) в сукупності з пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України дав можливість висловити свою позицію у вказаній категорії справ за рішеннями суду касаційної інстанції, ухваленими після 28 березня 2015 року.

З огляду на це та в силу статті 244? КАС України посилання позивача на судову практику судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, яка не відповідає правовій позиції Верховного Суду України у цій категорії справ, а також за відсутності підстав відступити від такої правової позиції, не спростовують висновку суду про те, що спір у даній справі не є публічно-правовим, що унеможливлює розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.157,160,165,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі за позовом Старосамбірського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи належить до юрисдикції Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.