Справа № 385/925/15 (2-а/402/3/16)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2016 рокусправа № 385/925/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року по справі № 385/925/15 за позовом ОСОБА_1 до Гайворонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Гайворонської міської ради 44-ї сесії шостого скликання від 28 квітня 2015 року №2592 про відмову у наданні їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 (на данний період АДРЕСА_1) та зобов'язати Гайворонську міську раду надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 (на данний період АДРЕСА_1) площею 560 кв.м., в тому числі під будівлями 105 кв.м.

Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року у задоволенні даного позву відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначив, що він має право на спірну земельну ділянку, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Гайворонської міської ради №1489 від 25 грудня 1997 року. За таких обставин вважає, що у відповідача не було законних підстав відмовляти ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу є власником квартири АДРЕСА_1 (на данний період АДРЕСА_1).

Рішенням виконавчого комітету Гайворонської міської ради №1489 від 25 грудня 1997 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку, що за адресою: АДРЕСА_1 (на данний період АДРЕСА_1) розміром 560 кв.м., в тому числі під будівлями 105 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства ( а.с.10). Пунктом 2 вказаного рішення передбачено, що межі і розмір земельної ділянки будуть уточнені при видачі Державного акту на право приватної власності на землю.

На підставі Рішенням виконавчого комітету Гайворонської міської ради №1489 від 25 грудня 1997 року ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на землю не оформлювала.

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням 44-ї сесії Гайворонської міської ради шостого скликання від 28 квітня 2015 року №2592 в задоволені вказаної заяви позивача відмовлено на підставі ст. 12, 42 Земельного кодексу України. Рішення обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належить до земель житлової та громадської забудови та може передаватись безоплатно у власність або надаватися у користування тільки об'єднанню власників багатоквартирного жилого будинку (а.с.11).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду, правомірність винесення якої і стало предметом розгляду у даній справі.

Вказані обставини не є спірними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої виходив з того, що оспорюване рішення №2592 є правомірним, оскільки спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належить до земель житлової та громадської забудови, а тому не може передаватись у власність власникам окремих квартир.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою врегульовано Законом України «Про землеустрій» № 858.

Статтею 1 вказаного Закону № 858 визначено, що проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5 - 10 і більше років.

Згідно статті 2 вказаного Закону землеустрій забезпечує: а) реалізацію державної політики щодо використання та охорони земель, здійснення земельної реформи, вдосконалення земельних відносин, наукове обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, формування раціональної системи землеволодіння і землекористування, створення екологічно сталих агроландшафтів тощо; б) надання інформації для правового, економічного, екологічного і містобудівного механізмів регулювання земельних відносин на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях шляхом встановлення особливого режиму та умов використання й охорони земель; в) встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів тощо.

Статтею 22 цього Закону передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Відповідно до статті 25 цього Закону документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. До видів документації із землеустрою віднесено, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань; проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Отже, вказані норми свідчать, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та проекти землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі є різними видами землевпорядної документації, а підставою для її виготовлення є, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування.

Зі змісту статті 26 Закону № 858 вбачається, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, тобто особи, наділені правом або розпорядження землями, або правом власності щодо землі, або правом користування нею.

Оскільки судом встановлено, що позивач не реалізувала рішення виконавчого комітету Гайворонської міської ради №1489 від 25 грудня 1997 року і на його підставі не оформила та не набула права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (на данний період АДРЕСА_1) розміром 560 кв.м., отже не стала ані землевласником, ані землекористувачем, то відповідач не мав законних підстав для прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

З 01 січня 2002 року набув чинності Земельний кодекс України.

Частиною 6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та інші документи.

Частиною 7 цієї ж статті ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судами встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачам дозволу на виготовлення проекту землеустрою стали положення ст.ст.12 та 42 ЗК України.

Як зазначено вище, спірна земельна ділянка відноситься до категорії земельних ділянок - землі житлової та громадської забудови. Таким чином, вказана земельна ділянка є частиною земельної ділянки житлової забудови, на якій розташований жилий будинок по АДРЕСА_1 (на данний період АДРЕСА_1).

Відповідно до ч. 1 ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками (частини 2, 3ст.42 ЗК України). При цьому, прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку.

Виходячи з наведених норм права. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність або користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований цей жилий будинок) або її частини.

Доказів про виділення квартири №4 в окрему будівлю та надання цій будівлі окремої адреси матеріали справи не містять.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року по справі № 385/925/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко