Справа № 464/2285/16-а
Суддя: Горбань О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/2285/16-а
пр.№ 2-а/464/122/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 04.03.2016 звернулась до суду з позовом про визнання неправомірними дії відповідача у припиненні виплати пенсії за віком з 13 травня 2015 року; про зобов'язання відповідача провести їй перерахунок пенсії та виплатити пенсію за віком у визначеному розмірі з 13 травня 2015 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" і вона продовжує працювати у Головному управлінні Пенсійного фонду України на посаді провідного спеціаліста третього операційного відділу управління з координації і контролю за виплатою пенсій. Беручи до уваги, що вона працює на посаді, яка відповідно до Закону України "Про державну службу" віднесена до державної служби, з 13.05.2015 виплата пенсії була припинена на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.02.2015. Вважає такі дії неправомірними, оскільки з 13.05.2015 виплату пенсії їй повинно було бути поновлено з таких підстав: згідно п. 5 Перехідних положень Закону №213-VIII від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України. Оскільки до 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону про призначення таких пенсій, у тому числі спеціальних, то з 13 травня 2015 року відпали підстави для припинення їй виплати пенсії за віком, оскільки вона із зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом.

04 серпня 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова із заявою про їй проведення перерахунку та виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", однак Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова відмовило у поновленні виплати пенсії за віком з посиланням на те, що даний вид пенсії не виплачується тимчасово - до законодавчого врегулювання пенсійного забезпечення. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає неправомірною та такою, що порушує її законні права на пенсійне забезпечення.

Просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо припинення нарахування та виплати їй раніше призначеної пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», починаючи з 13 травня 2015 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії та виплатити пенсію за віком у визначеному розмірі з 13 травня 2015 року.

В судове засідання позивачка не з'явилась, в позовній заяві просила справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 (згідно довіреності № 6407/10 від 26.04.2016) в судовому засіданні позов заперечила, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Вказала, що позивач є пенсіонером за віком і продовжує працювати на посаді державного службовця. У зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 до позивача застосовуються обмеження, зокрема, тимчасове припинення виплати пенсії за віком. Вважає, що дії Пенсійного фонду вчинені у відповідності до чинного законодавства і відсутні законні підстави для поновлення виплати пенсії за віком з 13.05.2015.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова, отримувала до 13.05.2015 пенсію за віком.

На час призначення пенсії за віком в розмірі 1952,56 грн. і по теперішній час позивачка працює в Головному упралінні Пенсійного фонду України на посаді провідного спеціаліста третього операційного відділу управління з координації і контролю за виплатою пенсій.

З 13 травня 2015 року позивачці тимчасово зупинено виплату пенсії, у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ, якою статтю 37 Закону України "Про державну службу" було змінено та зазначено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів" , пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

04 серпня 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії.

Листом від 14 серпня 2015 року № 46/Г відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що з 01.01.2016 по 31.12.2016 встановлений особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, незалежно від часу їх призначення. Пенсіонерам, які працюють на посадах державних службовців, у вказаний період виплата пенсій припиняється, а тому підстави для поновлення пенсії відсутні.

Проте суд не погоджується з вказаною думкою відповідача, виходячи з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст.8 вказаного Закону, право на отримання пенсії із солідарної системи мають особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Позивачка, як зазначалось вище, з 13.05.2015 перебуває на обліку у відповідача як пенсіонер за віком. Продовжуючи працювати на посаді державного службовця після призначення вказаної пенсії, вона, відповідно, продовжила сплату обов'язкових платежів, є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню в розумінні ст.11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди I та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень вказаного Закону від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України" , "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів ("Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів" та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, суд вважає, що починаючи з указаної дати на позивачку не поширюються встановлені частиною першою ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону від 02.03.2015 № 213-VІІІ) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачкою посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" . Тобто, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачці пенсії.

Вказане випливає з позиції, висловленій ВАС України в ухвалі від 26.08.2015 по справі К/800/38456/15.

При цьому суд вважає, що виплата ОСОБА_3 раніше призначеної пенсії за віком відповідачем повинна була бути поновлена самостійно, без подання позивачкою будь-яких документів.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що діями відповідача за період з 04 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтями 22, 46, 58 Конституції України, статтею 14, статтею 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

В решті позовні вимоги суд залишає без задоволення.

У ч.1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд вважає, що у зв'язку з прийнятими змінами в законодавстві, якими врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, з 01 січня 2016 року виплата пенсії ОСОБА_3 відповідачем припинена правомірно, підстави для її поновлення з 01 січня 2016 року позивачу відстуні.

Суд вважає, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Тобто, визначено, що підставою для тимчасового припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Отже, позивач займаючи посаду провідного спеціаліста третього операційного відділу управління з координації і контролю, тобто обіймає посаду віднесену до державної служби, а отже має право (з урахуванням відповідних вимог Закону України «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу», а тому в даній ситуації на ОСОБА_3 розповсюджується дія статті ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п 3 Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", відповідач тимчасово припинив виплату пенсії позивачу керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, суд вважає безпідставними .

Таким чином, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії по віку з 01 січня 2016 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині, а відтак у задоволенні позову за період відновлення пенсії по віку з 01.01.2016 слід відмовити. При цьому, жодних доказів стосовно невірного обрахунку раніше призначеного розміру пенсії позивачем не надано, в тому числі стосовно подання належної довідки про заробітну плату встановленого взірця.

Суд звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначає, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає, що за період з 04 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року (з урахуванням позовних вимог та строку звернення позивачки до суду, а саме 04.03.2016 та приписів ст.99 КАС України, залишення частини позовних вимог без розгляду за період з 13.05.2015 по 03.09.2015) виплата пенсії, призначеної ОСОБА_3 за віком підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати за вказаний період. Оскільки після 01.01.2016 та на час подачі позову до суду ОСОБА_3 продовжує працювати в Головному управлінні Пенсійного фонду України на посаді провідного спеціаліста третього операційного відділу управління з координації і контролю за виплатою пенсій, підстави для покладення обов'язку на відповідача для виплати чи перерахунку пенсії за віком відсутні.

Керуючись Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р., Законом України "Про державну службу", ст.ст. 17, 158-163, 167, 186 КАС України , суд

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії за віком в період з 04.09.2015 по 31.12.2015.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова відновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком за період з 04 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Суддя О.Ю.Горбань