Справа № 2а-13228/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А. та Губської Л.В.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Консалтинг Груп» до державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Консалтинг Груп» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп») звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва державної податкової служби (далі по тексту - ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС) від 18.09.2011 №000908228 та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013 по справі №2а-13228/12/2670, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 лютого 2015р. по справі №2а-13228/12/2670, касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Консалтинг Груп» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час направлення справи на новий розгляд, судом касаційної інстанції вказано на відсутність дослідження судами обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Денфінансгруп» та ТОВ «Снайпер Медіа», а саме: можливостей контрагентів позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей, питання щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні поставлених товарів та наданих послуг, не досліджено руху активів у процесі здійснення господарських операцій, з відповідним документальним підтвердженням.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ДПІ у Печерському районі м. Києва було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року, про що складено акт від 28 серпня 2012 року № 655/22-8/32109116.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення від 18 вересня 2011 року № 000908228, яким позивачу нараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1319543 грн. 00 коп., з яких 1093220 грн. 00 коп. - за основним платежем та 226323 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції, а також від 18 вересня 2011 року № 000909228, яким позивачу нараховані податкові зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 9983957 грн. 00 коп., з яких 9983957 грн. 00 коп. - за основним платежем та 01 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» звернулося до суду з позовом про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податкові та первинні бухгалтерські документи по операціях позивача з ТОВ «Денфінансгруп» та ТОВ «Снайпер Медіа», були складені своєчасно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а відтак податкові повідомлення - рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 138.2 ст. 138 ПК України закріплено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з наведених законодавчих положень вбачається, що податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної сили, крім іншого, повинні бути складені за результатами фактично вчиненої операції, мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про відповідну господарську операцію, її зміст та обсяг, а також бути підписаними уповноваженими особами.

Водночас, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності одночасної сукупності наступних обставин: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При цьому, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту.

Таким чином, лише наявність сукупності передбачених законодавством обставин є єдиною та необхідною правовою підставою для надання первинному документу юридичної значимості для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Колегією суддів встановлено, що спірні показники податкової звітності позивача за період, що був предметом перевірки, сформовані позивачем на підставі наступних господарських операцій:

Так, між позивачем та ТОВ "Денфінансгруп" 10 січня 2011 року укладено ряд договорів, а саме: № 100102 (про надання послуг), за умовами якого позивач доручив, а ТОВ "Денфінансгруп" прийняло на себе зобов'язання надавати позивачу послуги юридичного характеру в обсязі та на умовах, передбачених договором; №100103 про надання рекламних послуг, за умовами якого ТОВ "Денфінансгруп" прийняло на себе зобов'язання на власний ризик виконувати послуги з виготовлення та розповсюдження рекламної продукції, а також інші послуги рекламного характеру, а позивач - прийняти та оплатити надані послуги; №100104 про надання послуг супроводження охоронної діяльності, за умовами якого позивач доручив, а ТОВ "Денфінансгруп" приймало на себе зобов'язання надавати позивачу послуги технічного контролю за станом роботи охоронної сигналізації та систем відеоспостереження на об'єктах позивача, порядком несення чергувань охоронникам на об'єктах позивача з метою недопущення зловживань та корупційних дій з боку персоналу та клієнтів позивача.

Також, матеріали справи містять ряд договорів укладених позивачем з ТОВ "Снайпер Медіа", а саме: від 26 квітня 2011 року № 2604-сод, за умовами якого позивач доручив, а ТОВ "Снайпер Медіа" прийняло на себе зобов'язання надавати позивачу послуги технічного контролю за станом роботи охоронної сигналізації та систем відеоспостереження на об'єктах позивача, порядком несення чергувань охоронниками на об'єктах позивача з метою недопущення зловживань та корупційних дій з боку персоналу та клієнтів позивача; від 26 квітня 2011 року № 2604-рп, за умовами якого ТОВ "Снайпер Медіа" прийняло на себе зобов'язання на власний ризик виконувати послуги з виготовлення та розповсюдження рекламної продукції, а також інші послуги рекламного характеру, а позивач - прийняти та оплатити надані послуги; 01 липня 2011 року № 0106-ЮП, за умовами якого позивач доручив, а ТОВ "Снайпер Медіа" прийняло на себе зобов'язання надавати позивачу послуги юридичного характеру в обсязі та на умовах, передбачених договором.

На підтвердження здійснення господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), актів прийому-передачі векселів та податкових накладних.

Разом з тим, проаналізувавши зміст вказаних документів колегія суддів приходить до висновку, що вони не є належним доказом фактичного отримання позивачем послуг від ТОВ «Денфінансгруп» та ТОВ «Снайпер Медіа».

Так, із наданих позивачем документів не можливо встановити зміст та обсяг здійснених операцій та які саме роботи виконувалися ТОВ «Денфінансгруп» та ТОВ «Снайпер Медіа», їх зв'язок з господарською діяльністю позивача та використання ним отриманих результатів у його господарській діяльності.

Інших доказів, які підтверджують отримання позивачем результатів зазначених послуг матеріали справи не містять.

Поряд з цим, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, враховуючи вимоги визначені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015 року, якою справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, у позивача були витребувані додаткові докази на підтвердження обґрунтування позову, а саме: докази фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні наданих послуг; рахунки - фактури та банківські виписки на підтвердження руху коштів на рахунках позивача; докази виготовлення та розповсюдження рекламної продукції; використання отриманих позивачем послуг за спірними господарськими операціями у власній господарській діяльності та їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача, однак жодних документів ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» суду не надало.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для визнання реальності господарських операцій між ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» та ТОВ «Денфінансгруп», ТОВ «Снайпер Медіа» за відповідними договорами, а отже, відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що передбачені Конституцією і законодавством України.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неповно та неправильно встановлені обставини справи, порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Консалтинг Груп» до державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Губська Л.В.

Ісаєнко Ю.А.