Справа № 821/556/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/556/16
11год. 02 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства "Бериславський машинобудівний завод" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

встановив:

Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, Фонд) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просить стягнути з публічного акціонерного товариства "Бериславський машинобудівний завод" (далі - відовідач, ПАТ "БМЗ") адміністративно-господарські санкції у розмірі 26 846,46 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 131, 53 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що публічним акціонерним товариством "Бериславський машинобудівний завод" не було виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році. За даними звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, наданих відповідачем до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність працівників у 2015 році склала 396 чоловік. Виходячи з нормативу передбаченого ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної незахищеності інвалідів в Україні" на підприємстві має бути працевлаштовані 16 інвалідів, фактично працевлаштовані 15 осіб з інвалідністю. Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом, відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 26846,46 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції у сумі 131, 53 грн.

Представники позивача в судове засідання з'явились, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача прибув в судове засідання, заперечує проти задоволення позову, посилається на те, що ПАТ "БМЗ" виконало всі вимоги Закону України "Про основи соціальної незахищеності інвалідів в Україні" щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, надання звітності форми №3-ПН (повідомлення служби зайнятості щодо наявності відповідних вакансій), не відмовляло у працевлаштуванні інваліду, а тому підстави для стягнення з підприємства адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні. Відповідач вказує на те, що з середньооблікової кількості працюючих інвалідів на підприємстві 396 осіб, 82 працюють на посадах з шкідливими умовами праці, 10 осіб водії, тому це повинно бути враховане при розрахунку нормативу працевлаштування інвалідів.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації в тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не займане інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положенням частини 4 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій статті 20 Закону №875, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до поданого до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ПАТ "БМЗ" Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми 10-ПІ, затвердженого наказом Мінпраці України від 10.02.2007 № 42 (далі - звіт), за 2015 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) складає 396 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 15 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.. 19 Закону України "Про основи соціальної незахищеності інвалідів в Україні" (осіб) - 16. За даними звіту за 2015 рік форми 10-ПІ щодо фонду оплати праці штатних працівників, а саме 10631,2 тис. грн., позивачем розраховано адміністративно-господарські санкції за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, у сумі 26846, 46 грн. Враховуючи, що відповідачем самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції в зазначений термін, тому у відповідності до розрахунку заборгованості по платежу до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів на 2015 рік заборгованість по адміністративно-господарських санкціях розраховано згідно ч. 2 ст. 20 Закону №875 становить 131,53 грн.

Судом встановлено, що протягом 2015 року ПАТ "БМЗ" інформувало службу зайнятості про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів, шляхом надання звітів за формою 3-ПН, а саме: за вих. №015/01 від 02.01.2015р., №015/08 від 03.02.2015р., № 015/10 від 03.03.2015р., №015/12 від 01.04.2015р., № 015/20 від 30.04.2015р., №015/36 від 02.06.2015р., №015/49 від 30.06.2015р., №015/70 від 03.08.2015р., №015/86 від 31.08.2015р., №101/1 від 01.10.2015р., №015/121 від 02.11.2015р. Крім того, ПАТ "БМЗ" подавало оголошення в місцевій газеті "Маяк" щодо запрошення на постійну роботу інвалідів, а саме: №28 від 11.07.2015р. та № 37 від 12.09.2015р. Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не надало суду даних щодо направлення інвалідів для працевлаштування, безпосереднє їх звернення або відмови у працевлаштуванні інваліда не має.

Суд вважає за необхідне наголосити, що, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону №875-ХІІ.

За правилами ст. 18 Закону України №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1-3 ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Суд зазначає, що працевлаштування інвалідів залежить від їх волевиявлення при зверненні до підприємства чи служби зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Зазначена правова позиція відображена у висновках Верховного Суду України в постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 26 червня 2012 року № 21-105а12. Верховний Суд України дійшов висновку, що на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись. Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідач протягом року повідомляв Бериславський районний центр зайнятості про наявність у відповідача вакантних робочих місць, на які мали змогу працевлаштуватися й інваліди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вживав заходів, передбачених законодавством, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

При цьому, Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не надало суду даних щодо направлення інвалідів для працевлаштування, безпосереднє їх звернення або відмови у працевлаштуванні інваліда не має.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для застосування відносно відповідача санкцій, визначених ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - відсутні, у зв'язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд не приймає до уваги інші доводи відповідача щодо шкідливих умов правці, неможливість працевлаштування інвалідів на посади водіїв, оскільки Закон "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не передбачає врахування даних обставин при розрахунку нормативу працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

В задоволені адміністративного позову Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з публічного акціонерного товариства "Бериславський машинобудівний завод" адміністративно-господарських санкцій у розмірі 26 846,46 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 131, 53 грн. відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 травня 2016 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 10.3.4