Справа № 804/813/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2016 р. Справа № 804/813/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріГончаровій В.Г.
представника відповідача Бузунової К.О
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетрвоській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві.
Позивач у судове засідання не прибув, представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач позов не визнав, у судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. З наявних у матеріалах справи заперечень вбачається, що податковий орган вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Згідно висновків вказаного акту ТОВ «Лідер»: допущено порушення, зокрема, п.135.2 ст. 135, ст. 138, п. 141.1 ст. 141, ст.ст. 144, 145 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 426 360, 00 грн.; п. 198.3 ст. 198, абз. «а» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, ст. 192, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 710 209, 00 грн.
За результатами розгляду заперечень на вказаний акт перевірки податковим органом залишено без змін висновки відносно повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по операціям, проведеним ТОВ «Лідер» з ТОВ «Ані», а стосовно взаємовідносин з ПФ «Меркурій» висновки скасовано та викладено висновок по розділу 3.1.2 акта перевірки в редакції, відповідно до якої ТОВ «Лідер» в порушення пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України занизило валовий дохід на суму 4 710 714, 00 грн. у 4 кварталі 2011 року, 4 999 966, 00 грн. у 1 кварталі 2011 року у зв'язку з невідображенням у складі доходів доходу від безоплатно наданих товарів (згідно наданих первинних бухгалтерських документів товар придбано у ТОВ «Ані»).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Пунктом 14.1.27 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно із пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Системний аналізу вказаних норм Податкового Кодексу України свідчить, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Ані» на підставі договору постачання №05/11 від 01.11.2011 року, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити товар, а покупець - прийняти та оплатити на умовах, визначених договором. Постачання товару здійснюється на адресу покупця засобами продавця та за його рахунок. Сума договору відповідає сумі підписаних накладних на товар. Покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом банківського перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у вигляді повної передплати. Сторони в момент поставки можуть передбачити інший порядок оплати (за фактом поставки, відстрочка платежу, оплата шляхом погашення векселя та ін.).
Передача товару по вказаному договору здійснена у листопаді 2011 року та січні 2012 року на загальну суму 9710680,00 грн. на підставі податкових та видаткових накладних №8 від 01.11.2011 року, №9 від 02.11.2011 року, №13 від 08.11.2011 року, №14 від 09.11.2011 року, №19 від 14.11.2011 року, №20 від 15.11.2011 року, №22 від 17.11.2011 року, №24 від 18.11.2011 року, №31 від 25.11.2011 року, №33 від 29.11.2011 року, №10 від 31.01.2012 року, №11 від 31.01.2012 року, №12 від 31.01.2012 року, №13 від 31.01.2012 року, №14 від 31.01.2012 року, №15 від 31.01.2012 року, №16 від 31.01.2012 року, №17 від 31.01.2012 року, №19 від 31.01.2012 року, №18 від 31.01.2012 року, №25 від 31.01.2012 року, №26 від 31.01.2012 року, №27 від 31.01.2012 року, №28 від 31.01.2012 року, №29 від 31.01.2012 року, №30 від 31.01.2012 року, №31 від 31.01.2012 року, №32 від 31.01.2012 року, №33 від 31.01.2012 року, №34 від 31.01.2012 року, №35 від 31.01.2012 року, №47 від 31.01.2012 року, №48 від 31.01.2012 року, №49 від 31.01.2012 року, №50 від 31.01.2012 року, №51 від 31.01.2012 року, №76 від 31.01.2012 року, №77 від 31.01.2012 року, №78 від 31.01.2012 року, №79 від 31.01.2012 року, №80 від 31.01.2012 року, №81 від 31.01.2012 року, №82 від 31.01.2012 року, №83 від 31.01.2012 року, №84 від 31.01.2012 року, №85 від 31.01.2012 року, №86 від 31.01.2012 року, №87 від 31.01.2012 року, №88 від 31.01.2012 року, №89 від 31.01.2012 року, №90 від 31.01.2012 року, №91 від 31.01.2012 року, №92 від 31.01.2012 року, №93 від 31.01.2012 року, №94 від 31.01.2012 року, №95 від 31.01.2012 року, №96 від 31.01.2012 року, №97 від 31.01.2012 року, №98 від 31.01.2012 року, №99 від 31.01.2012 року, №100 від 31.01.2012 року, №101 від 31.01.2012 року, №102 від 31.01.2012 року, №103 від 31.01.2012 року, №104 від 31.01.2012 року, №105 від 31.01.2012 року, №106 від 31.01.2012 року, №107 від 31.01.2012 року, №108 від 31.01.2012 року, №109 від 31.01.2012 року, №110 від 31.01.2012 року, №111 від 31.01.2012 року, №112 від 31.01.2012 року, №113 від 31.01.2012 року, №114 від 31.01.2012 року, №115 від 31.01.2012 року, №116 від 31.01.2012 року, №117 від 31.01.2012 року, №118 від 31.01.2012 року, №119 від 31.01.2012 року, №120 від 31.01.2012 року, №121 від 31.01.2012 року, №122 від 31.01.2012 року, №141 від 31.01.2012 року, №142 від 31.01.2012 року, №143 від 31.01.2012 року, №144 від 31.01.2012 року, №145 від 31.01.2012 року, №146 від 31.01.2012 року, №147 від 31.01.2012 року, №148 від 31.01.2012 року, №149 від 31.01.2012 року, №150 від 31.01.2012 року, №151 від 31.01.2012 року, №152 від 31.01.2012 року, №153 від 31.01.2012 року, №165 від 31.01.2012 року, №166 від 31.01.2012 року, №167 від 31.01.2012 року, №168 від 31.01.2012 року, №169 від 31.01.2012 року, №170 від 1.01.2012 року, №171 від 31.01.2012 року, №172 від 31.01.2012 року, №173 від 31.01.2012 року, №174 від 31.01.2012 року, №175 від 31.01.2012 року.
Оплата за отриманий товар позивачем у перевіряємому періоді не здійснювалась.
До складу податкового кредиту ТОВ «Лідер» віднесено суми ПДВ по операції з придбання обладнання у ТОВ «Ані» на загальну суму ПДВ 1618447,00 грн.
Як вбачається із акту перевірки, відповідач зазначає, що з боку ТОВ «Ані» договір №05/11 від 01.11.2011 року та накладні підписано директором ОСОБА_4 В той же час матеріалами справи підтверджується, що відповідний договір поставки містить підпис ОСОБА_5
При цьому на момент правововідносин позивача з ТОВ «Лідер» засновником та директором ТОВ «Ані» був ОСОБА_5.
Проте відповідач наполягає на непідтвердженні виконання підпису особисто ОСОБА_5 у цьому договорі.
Судом встановлено, що службовою запискою від 22.05.2012 року №242/7/07-30 ВПМ ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська з метою недопущення втрат до бюджету шляхом маніпулювання податковими зобов'язаннями та штучного завищення податкового кредиту з використанням підприємств, які належать гр. ОСОБА_5, надано копію висновку спеціаліста №62/04-106 від 07.05.2012 року щодо проведення почеркознавчого дослідження зразків підписів гр. ОСОБА_5, згідно якого встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 в наданих на експертизу реєстраційних та податкових документах підприємств що належать ОСОБА_5 виконані не ним, а іншою особою. Також у висновку зазначено, що питання про виконання підписів від ім'я ОСОБА_6 не вирішувалося.
Службовою запискою від 01.06.2012 року №399/22-6 управління податкового контролю ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська звернулось до ВПМ ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська з проханням надати інформацію щодо порушення кримінальної справи відносно посадових осіб підприємств, які належать ОСОБА_5, або їх контрагентів. Відповіді не було отримано.
Перевіряючими у ході перевірки здійснено запит щодо надання ТОВ «Лідер» інформації з документальним підтвердженням факту поставки обладнання від ТОВ «Ані» та його походження (паспорти якості, сертифікати, інформацію щодо перевізників зазначених товарів (з підтвердженням договорами, актами, ТТН та інше), місць його зберігання (з підтвердженням договорами на зберігання, складськими відомостями, тощо). На запит перевіряючих відповіді не отримано.
З огляду на факт того, що на момент проведення перевірки Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська так і не було отримано відповіді на свої запити, суд вважає, що податкова інспекція не мала достатньої доказової бази для надання висновків, які було висвітлені в акті №1313/23-2/23945128 від 03.07.2012 року.
Судом встановлено, що на момент вчинення постачання основних фондів позивач та ТОВ «Ані», що видавало податкові накладні, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. При цьому позивач не був обізнаний щодо дефектів у правовому статусі контрагента ТОВ «Ані». Так, позивачеві було надано копію свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Ані». Господарською метою при придбанні основних фондів було подальше надання в оренду цих основних фондів в комплекті з об'єктами нерухомості, власником яких був позивач, що підтверджується договором оренди №1 від 01.11.2011 року.
Таким чином, надані позивачем документи первинного обліку відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять всі необхідні реквізити, зокрема, назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а також підписи та відбитки печаток кожної з юридичних осіб.
Також суд зауважує, що згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за таке невиконання або неналежне виконання пода ткового обов'язку повинно нести саме це підприємство, а тому ТОВ «Лідер» не повинне нести відповідальність за наслідки невиконання ТОВ «Ані» його зобов'язань по своєчасному декларуванню ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів, що первинні документи позивача є такими, що не відповідають дійсності, не довів відсутності реального здійснення операцій, та те, що договори укладено лише з метою безпідставного збільшення валових витрат позивача та безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер» судові витрати у розмірі 2 146,00 грн. (дві тисячі сто сорок шість гривень 00 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2016 року

Суддя В.В. Степаненко