Справа № 753/6158/16-а
Суддя: Леонтюк Л. К.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6158/16-а
провадження № 2-а/753/392/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника відповідача КУРГАНСЬКОЇ Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ЛІВОБЕРЕЖНЕ ОБ"ЄДНАНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ в місті КИЄВІ про визнання дій протиправними , скасування рішення, зобов"язання вчинити дії, суд

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії. Ухвалою суду від 11 травня 2016 року Пенсійний фонд України в Дарницькому районі міста Києва, замінений на належного відповідача Лівобережне об"єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

В обгрунутування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 1986 року вона безперервно працює в органах прокуратури України, на посадах прокурора з 13.10.1997 року та по даний час включно у Генеральній прокуратурі України на посаді прокурора відділу.

З квітня 2010 року вона перебуває на обліку як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в Управлінні Пенсійного фонду України у Печерському районі м.Києва, а в подальшому у Дарницькому районі м.Києва.

19.02.2016 року вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва із заявою про відновлення пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111).

Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва на підставі рішення від 22.02.2016 року № 112/0-100 їй відмовлено у відновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-УІІІ.

Вважає такі дії відповідача протиправними, та такими, що порушують її конституційні права, оскільки суперечать вимогам ст.19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вважає, що відповідач, своєю бездіяльністю фактично відмовив їй у відновленні пенсії, хоча письмової згоди на припинення мені виплати пенсії я не надавала чим суттєво обмежив зміст та обсяг її пенсійних прав, що заборонено ст. 22 Конституції України. Тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Крім того, при вирішенні питання про застосування відповідних норм ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо виплати вже призначених пенсій, необхідно керуватись вимогами ст. 22 Конституції України, у якій, зокрема зазначено, що «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

При розгляді питання про відновлення пенсії врахуванню підлягає правова позиція Конституційного Суду України, викладена, зокрема, у його рішеннях від 6 липня 1999 року № 8рп-99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року №8рп/2005 у справі №1-21/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання.

У цих рішеннях викладено розуміння сутності соціальних гарантій суддів, працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури і зазначено, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Ці рішення мають преюдиціальне значення для всіх органів державної влади при розгляді ними питань у зв'язку з пенсійними правовідносинами.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12. 2013 року (справа №21-348а1) та 17.12.2013 (справа №21-445а 13).

У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України). За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункт 1,3 статті 116).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Отже, вважає, що при відновленні їй пенсії, як працівнику прокуратури має застосовуватись норма права, яка діяла на момент призначення пенсії.

Окрім цього, згідно з ч.І ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Зупинення виплати пенсії у зв'язку з перебуванням на даний час на посаді прокурора є прямим порушенням цієї норми оскільки колишні прокурорські працівники, які на даний час не працюють в органах прокуратури, продовжують отримувати пенсію у повному розмірі.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вільно він обирає або на яку вільно погоджується. Цим правом вона скористалась після виходу на пенсію.

Припинення виплати - це є порушення зазначених норм, оскільки звужує гарантовані Конституцією України соціальні права.

Тобто, управління Пенсійного фонду України у Дарницькому районі м.Києва зобов'язане було розглянути її заяву про відновлення пенсії та при розгляді такої виконати вимоги ст. 22 Конституції Українипро недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів та ст. 58 Конституції Українипро неприпустимість зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів.

Тому дії відповідача щодо відмови їй у відновленні виплати пенсії є протиправними.

З огляду на зазначене вище, вона вважає, що рішенням про відмову у відновленні їй призначеної пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07. 2001 року № 2663-111), відповідач порушив її конституційні соціальні права, а тому просить :

- визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва щодо відмови мені у відновленні виплати з 01.04. 2015 року раніше призначеної за вислугою років пенсії;

- скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва № 112/0-100 від 22.02.2016 року щодо відмови їй у відновленні виплати з 01.04.2015 року раніше призначеної за вислугою років пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12.07. 2001 року № 2663-111

- Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва поновити їй з 01.04.2015 року виплату раніше призначеної за вислугою років пенсії та виплатити пенсію за минулий час (11 місяців) з 01.04. 2015 року.

- Стягнути з Державного бюджету України на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з"яивлася, про те, через загальну канцелярію подала письмове клопотання за вх. № 24049 від 10.05. 2016 року про розгляд справи за її позовом розглядати без її участі за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача Курганська Л.В., яка діє за довіреністю № 49/05 від 04.04. 2016 року підтримала письмові заперечення які надійшли через загальну канцелярію за вх. № 22810 від 27 квітня 2016 року та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Курганську Л.В., вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_3 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва з 14.04.2010 p., розмір призначеної їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» становить 4771,86 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, до яких відноситься й управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією тазаконами України.

Статтями 10, 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статтями

5,44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення, а саме призначення і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.01.2015 №41/26486, Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Згідно із п. 7 ч. 4 цього Положення призначають (здійснюють перерахунки) і виплачують пенсії управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об'єднані управління, які є юридичними особами.

Тобто функції Держави щодо призначення та виплати, перерахунків пенсій покладено на управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об'єднані управління.

Відповідно до Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ внесено зміни, а саме тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Цим законом внесені аналогічні зміни і до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 85 Закону України Про пенсійне забезпечення».

Закон України від 02.03.2015 p. № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» набрав чинності з 1 квітня 2015 року.

Оскільки Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та продовжує працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», виплату її пенсії призупинено з

01.04. 2015 року.

Відповідно до п. З розділу XII Закону України від 14.10.2014 р. № 1697 «Про прокуратуру», який набрав законної сили з 15.07.2015 p., визнано таким, що втратив чинність Закон України від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ ''Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Законом України від 24.12.2015 р. № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в статтю 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10. 2014 року № 1697 внесено аналогічні зміни, згідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії не виплачуються.

Також внесено відповідні зміни і до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо невиплати призначених пенсій працівникам прокуратури під час роботи на прокурорських посадах.

Отже, на підставі діючого законодавства пенсія позивачці ОСОБА_3 не виплачується.

Як встановлено у судовому засіданні позивачка 19.02. 2016 року звернулась до управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва з заявою про відновлення пенсії.

Листом управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 22.02.2016 р. № 1123/0-100 позивачці відмовлено в перерахунку пенсії, за відсутності підстав ( а.с.10).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 5 та ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи та при вирішенні справи суд керується Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Чинним законодавством передбачені обмеження щодо виплати працюючим на прокурорських посадах пенсіонерам.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Конституцією України єдиним органом законодавчої влади в Україні визнано парламент - Верховна Рада України (ст. 75). До повноважень Верховної Ради України віднесено прийняття законів (ст. 85), якими встановлюються форми і види пенсійного забезпечення (п. 6 ст. 92).

Також, Верховна Рада України забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - реалізує таку політику.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Реалізуючі право на регулювання суспільних відносин у соціальній сфері, Державою проводиться реформування пенсійної галузі, внаслідок якого і призупинена виплата пенсії Позивачу.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КАС України у разі виникнення сумніву щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, про те з такою заявою позивачка до суду не зверталася.

Суд не вправі виконувати функції держави щодо встановлення умов реалізації права на пенсійне забезпечення. Застосування не чинних норм законодавства позбавляє Державу права встановлення умов реалізації передбачених конституцією прав громадян та законодавче регулювання суспільного життя.

Оскільки зміни до законодавства щодо тимчасового обмеження виплати пенсій пенсіонерам, які працюють на прокурорських посадах не визнані в установленому порядку такими, що не відповідають Конституції України, не скасовані, то на даний час підстави для відновлення виплати пенсії ОСОБА_3 відсутні.

Також, в обґрунтування своїх позовних вимог Позивачка наводить факт отримання пенсій «колишніми прокурорськими працівниками, які на даний час не працюють в органах прокуратури».

Дане обгрунтування є некоректним, оскільки для непрацюючих на прокурорських посадах пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», законодавством не передбачено обмеження у виплаті пенсій, а Позивач є працюючим прокурором в органах прокуратури.

Виходячи з системного аналізу Конституції України, Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про прокуратуру», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 протирічать вимогам чинного законодавства та є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим , така правова позиція підтверджується Вищім адміністративним судом в ухвалі від 07.04.2016 р. по справі 583/2219/15-а , в якій суд наголосив на чинності Закону України від 02.03.2015 p. № 213-VIII .

Водночас Позивачкою пропущено шестимісячний строк звернення до суду, виплату пенсії Позивачці призупинено з 01.04.2016 року. Оскільки пенсія є періодичним платежем, який щомісяця отримує пенсіонер, про порушення свого права ОСОБА_3 було відомо з дати припинення виплат , а саме 01.04.2016 р., а позивачка за своїм порушеним правом звернулася до суду 21 березня 2016 року, позов зареєстрований у загальній канцелярії за вх. № 17015 від 30 березня 2016 року ( а.с. 4) .

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов може подаватись лише в межах часу, який встановлено законом та можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків звернення до адміністративного суду.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Оскільки Позивач звернулась до суду 21.03.2016 року, нею пропущено строк для звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Ухвалою суду від 11.05. 2016 року позовні вимоги понад встановлений законом шестимісячний строк, а саме з 01.04.2015 року по 21.09.2015 року залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Отже, посилання позивачки на статті 22, 58 Конституції України є безпідставні, оскільки

відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. N 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення , стаття З Цивільного процесуального кодексу України та інші). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом

права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Виходячи зі змісту ст. 58 Конституції України та вищезазначеного роз'яснення наданого Конституційним судом України закон зворотної дії не має стосовно юридичної відповідальності особи за вчинене правопорушення, а правовідносини між Позивачем і Відповідачем це реалізація права на пенсійне забезпечення, гарантоване ст. 46 Конституції України.

Позивачка посилається на ст. 22 Конституції України щодо неможливості звуження змісту та обсягу соціальних гарантій шляхом внесення змін до законодавства. Однак, змінами до пенсійного законодавства, Позивача не позбавлено права на пенсійне забезпечення. Право на пенсійне забезпечення, при виконанні інших умов законодавства, Позивач має. Обсяг прав передбачених ст. 46. Конституції України на соціальний захист, що включає право на

забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом не змінився, змінено умови реалізації даного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачу є законними, а позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 22, 58, 64, 152 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», керуючись ст. ст. 4 - 12, 17, 71, 72, 99, 100, 159-163, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до ЛІВОБЕРЕЖНОГО ОБ"ЄДНАНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ в місті КИЄВІ про визнання дій протиправними , скасування рішення, зобов"язання вчинити дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення . Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК