Справа № 813/695/16
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року справа № 813/695/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

за участі представників:

позивача - Вовчака А.В.,

відповідача - Боднар Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергоспецмонтаж» до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західенергоспецмонтаж» звернулося до суду з позовом до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № /1947 від 18.02.2016 року..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що податковим органом проведено позапланову невиїзну перевірку позивача за результатами якої складено акт та прийнято податкове повідомлення - рішення № /1947 від 18.02.2016 року. Згідно акту перевірки вбачається, що податковий орган прийшов до висновків про начебто безтоварність господарських операцій між ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» та ТзОВ «Ідеал-Інвест». Зазначає, що податковий орган безпідставно не взяв до уваги надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку, більше того, податковий орган не спромігся надати хоча б якісь докази на підтвердження неможливості та ТзОВ «Ідеал-Інвест» бути реальним учасником господарських відносин. Вважає, що факти зазначені в акті перевірки не могли слугувати підставою для складення відповідного податкового повідомлення-рішення. Просить задоволити позовні вимоги.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що в процесі проведення перевірки позивача встановлено факт безпідставного відображення ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» у податковому обліку господарських операцій з ТзОВ «Ідеал-Інвест», оскільки такі фактично не відбулися. З матеріалів перевірки слідує, що у ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» відсутні документи, що підтверджують транспортування ТМЦ, сертифікати якості, паспорти і інструкції з експлуатації, сертифікати походження продукції, які б підтверджували якість, походження, а також їх відповідність технологічним нормам, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Просив задоволити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених в запереченні. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши думку представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Залізничною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено позапланову невиїзну перевірку ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» (ЄДРПОУ - 36361425) з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Ідеал-Інвест» () за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року та з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року, за результатами якої складено акт № 225/13-03-22-00/36361425 від 10.02.2016 року.

На підставі акту перевірки № 225/13-03-22-00/36361425 від 10.02.2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № /1947 від 18.02.2016 року, яким позивачу донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 404067,10 грн. та за штрафними санкціями 202033,55 грн.

Як вбачається з висновків акта перевірки, перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, що призвело до завищення ТзОВ «Західенергоспецмонтаж» (ЄДРПОУ -36361425) податкового кредиту з податку на додану вартість по безтоварних операціях проведених з ТзОВ «Ідеал Інвест» () за період зт 01.05.2015 року по 31.05.2015 року та з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року на загальну суму 404067,10 грн. в тому числі за травень 2015 року в сумі 70733,77 грн., за липень 2015 року в сумі 333333,33 грн. в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 404067,10 грн. в тому числі за травень 2015 року в сумі 70733,77 грн., за липень 2015 року в сумі 333333,33 грн.

Позивач, не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням та вважаючи їх протиправним, звернувся з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно з п. 146.13 ст. 146 ПК України, сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об'єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, встановлено ст. 198 ПК України.

Статтею 198 ПК України, визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, в тому числі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, при цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, а саме дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З аналізу викладених положень законодавства слід зробити висновок, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому висновок про необґрунтованість податкової вигоди платника повинен базуватись на об'єктивній інформації, що безспірно підтверджує відсутність у діях платника розумної ділової мети та їх спрямованість виключно на створення сприятливих податкових наслідків. А відтак, саме по собі підписання документів від імені контрагента невстановленою особою не може бути підставою для висновку про незаконне формування даних податкового обліку по операціям з таким платником.

Судом встановлено, що позивач мав фінансового-господарські відносини з ТзОВ «Ідеал Інвест» (ЄДРПОУ - 39421863) за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року та з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року.

На підтвердження проведення господарських операцій з ТзОВ «Ідеал-Інвест» позивачем надано суду належним чином завірені копії документів, а саме:

- Договору поставки продукції № 82-ПП від 21.05.2015 року

- видаткової накладної № РН-185 від 29.05.2015 року.

- податкової накладної № 185 від 29.05.2015 року;

- подорожнього листа від 28-29.05.2015 року;

- Договору поставки продукції № 114-ПП від 01.07.2015 року;

- специфікації до договору поставки продукції № 114-ПП від 01.07.2015 року;

- додатку № 2 від 13.07.2015 року до договору поставки продукції № 114-ПП від 01.07.2015 року;

- видаткової накладної № РН-394 від 27.10.2015 року;

- податкової накладної № 394 від 20.07.2015 року;

- товарно-транспортної накладної № 23/10/2015-1 від 27.10.2015 року;

- товарно-транспортної накладної № 23/10/2015-2 від 27.10.2015 року;

- договору транспортного перевезення № 23/10-2 від 23.10.2015 року;

- договору транспортного перевезення № 23/10-1 від 23.10.2015 року;

- акту надання послуг №№ 216, 217 від 28 жовтня 2015 року;

- видаткової накладної № РН-0000247 від 24.11.2015 року відповідно до Договору № 38-К від 26.03.2015 року укладеного з ПАТ «Електро» наданої на підтвердження застосування в господарській діяльності;

- приймально-складського акту від 24.11.2015 року згідно Договору № 38-К від 26.03.2015 року;

- акту здачі приймання робіт № ОУ-0000194 до договору № 38-К від 26.03.2015 року

- прибуткової накладної № ПН-0000561 від 29.05.2015 року;

- акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за жовтень 2015 року;

- акту списання № СпТ-029699 від 30.10.2015 року

- побутової накладної № ПН-0000534 від 29.05.2015 року;

- акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за липень 2015 року;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року;

На підтвердження реальності виконання правочинів з транспортних послуг та експедирування товарів, позивачем надано належні первинні документи: договори, заявки, відповідні податкові та товарно-транспортні накладні та банківські виписки, які дають можливість встановити зміст і обсяг наданих послуг, характеристики кількісних показників та їх ціновий вираз.

Крім цього, позивачем на підтвердження використання у своїй господарській діяльності придбаних матеріалів у ТзОВ «Ідеал-Інвест» надано суду податкові накладні № 19 від 20.05.2015 року, № 16 від 27.07.2015 року, № 19 від 30.10.2015 року, № 9 від 27.03.2015 року, № 11 від 19.05.2015 року, № 20 від 20.05.2015 року, № 78 від 26.06.2015 року, № 36 від 27.05.2015 року, договір поставки № 78-ПП від 21.05.2015 року.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять товарність та реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Посилання відповідача на відсутність реального характеру зазначених правочинів через неспроможність контрагенту його виконання у зв'язку з відсутністю належних ресурсів, є лише припущенням. Відповідачем не доведено кількість працівників контрагента та конкретно визначених ресурсів, які повинні були бути у контрагента для виконання передбачених вказаними договорами операцій, а тому такі посилання є необґрунтованими.

Відповідачем не спростовується факт наявності спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій на момент виконання договорів та зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення № /1947 від 18.02.2016 року є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України на користь позивача належить стягнути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 9091,52, грн.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № /1947 від 18.02.2016 року.

Стягнути з Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергоспецмонтаж» судовий збір в сумі 9091,52 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної карги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 16.05.2016 року.