Справа № 2-а-3786/11
Суддя: Коцюрба М. П.
Дата ухвалення: 2011-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-3786/2011 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2011 року Суддя Києво-Святошинського суду Коцюрба М.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області неправомірними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області (надалі - управління ПФУ в Києво-Святошинському районі про визнання дій управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області неправомірними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом II групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком із Чорнобильською катастрофою, а тому згідно ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року державні пенсії такій категорії осіб не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, відповідно ст.50 цього Закону йому, як особі, що віднесена до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліду II групи, повинна бути теж призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Позивач стверджувала, що відповідно до абз. З ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року, що у випадку збільшення розміру прожиткового мінімуму для категорії осіб, що втратили працездатність, передбаченої цим Законом, піднімається розмір державної та додаткової пенсій.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії, проте управління ПФУ в Києво-Святошинському районі відмовило їй у здійсненні перерахунку пенсії.

Відповідач у запереченнях зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, обґрунтовуючи це тим, що розрахунок пенсії згідно ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року позивачеві здійснюються відповідачем урахуванням з розрахункової величини, встановленої на рівні 19,91 грн. постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" від 03.01.2002 року№1.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом II групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, та втратою працездатності.

Відповідно до ст.49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року пенсії особам, віднесеним до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч.4 ст.54 цього Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року пенсії, що визначаються інвалідам II групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 8 мінімальних пенсій за віком. А відповідно до ст.50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам II групи, віднесеним до І категорії, виплачується у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 року від 09.07.2007 року норми Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 26.12.2007 року, якими внесено зміни д; ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року, що обмежують розмір державної та додаткове пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам II та III групи, віднесеним до І категорії, визнане неконституційними.

Судом встановлено, що при виплаті ОСОБА_1 пенсії управління ПФУ в Києво-Святошинському районі керувалось нормами постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654. Відповідно до нору яких, особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах інвалідам II групи - 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте суд вважає, вказані дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві пенсії неправомірними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у його рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

4.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

У відповідності до ст.17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року основні державні соціальні гарантії, до яких відноситься, зокрема і мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Виходячи із встановленого чинним законодавством України розміру мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, гарантований особі, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідам II групи ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року перевищує розмір пенсій зазначеній категорії осіб, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 та постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654.

Відтак, виходячи з наведеного та загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме положення ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року, які передбачають, що пенсії, які визначаються інвалідам II групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 8 мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст.50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам II групи, віднесеним до І категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а не норми постанов Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 та від 16 липня 2008 рок-№654.

Отже, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання належних виплат, передбачених ст.50 та ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року, розрахованих відповідно до мінімальної пенсії за віком, було порушено.

Виходячи з цього, відмова відповідача в здійсненні перерахунку пенсії є неправомірною і суд вважає за необхідним зобов'язати останнього здійснити позивачу перерахунок основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги за період з 01.01.2010 року по 27.11.2010 року, слід залишити без розгляду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 та ч. 1 ст. 100 КАС України, так як пропуск строку звернення до суду є підставою для залишення позовних вимог без розгляду. Позовні вимоги в частині стягнення з 28 листопада 2010 року підлягають до задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст.8, 22, 151 Конституції України, ст.ст.9, 10, 11, 48, 50, 54, 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року, ст.59 Розділу І, п.28 Розділу II, Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 29 грудня 2007 року, ст.17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні

гарантії" від 05 жовтня 2000 року, постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28 травня 2008 року №530, постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16 липня 2008 року №654, рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 року від 09.07.2007 року, рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року, рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01 листопада 1996 року та, керуючись ст., ст.17, 71, 99, 100, 159, 161-163, 183-2 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області неправомірними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії та виплатити основної та додаткової пенсії задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови в перерахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28 листопада 2010 року з врахуванням виплачених сум.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя