Справа № 344/4165/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/4165/16-а
Провадження № 2-а/344/223/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Інспектора ПП роти № 8 батальйону Управління патрульної

поліції м. Івано-Франківська рядового поліції Бикової І.П.,

третя особа Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську

про визнання протиправними дій, скасування постанови у справі

про адміністративне правопорушення

У судовому засіданні 12 травня 2016 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Інспектора ПП роти № 8 батальйону Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська рядового поліції Бикової І.П. (надалі - також «Відповідач»), третя особа - Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську, про визнання неправомірними дій Інспектора ПП роти № 8 батальйону Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська рядового поліції Бикової І.П. та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства та його довільного тлумачення, а тому вказане рішення підлягає скасуванню, а відповідні дії Відповідача - визнанню неправомірними.

Як зазначив в судовому засіданні Позивач, ним не було порушено Правил дорожнього руху в частині користування мобільним телефоном та розмови по ньому під час керування транспортним засобом, оскільки в момент фіксації, на думку Відповідача, факту адміністративного правопорушення на мобільний телефон Позивача зателефонував його керівник, а тому, припускаючи терміновість такого дзвінка, Позивач, включивши гучномовець в телефонному пристрої, з'ясував у керівника причини дзвінка та повідомив про перебування його за кермом, після того закінчив телефонний дзвінок.

Відповідач - Інспектор ПП роти № 8 батальйону Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська рядовий поліції Бикова І.П., - в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Зокрема, як зазначила в судовому засіданні Відповідач, оскільки Позивач під час руху транспортного засобу здійснював розмову по мобільному телефону, тримаючи його у руці, що заборонено пунктом 2.9 (д) Правил дорожнього руху, Відповідачем, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка на думку Відповідача, є законною та такою, що відповідає фактичним обставинам спірних правовідносин та вимогам чинного законодавства.

Представник Третьої особи - Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську, - в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та просила відмовити в їх задоволенні.

На думку представника Третьої особи, при притягненні Позивача до адміністративної відповідальності Інспектор ПП роти № 8 батальйону Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська рядовий поліції Бикова І.П. діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України, а тому підстави для визнання її дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

В судовому засіданні Відповідачем та Третьою особою заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи відео диску, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, за вчинення якого Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти залучення та перегляду в судовому засіданні даного відео диску, посилаючись на гарантоване йому Конституцією України та іншими законами України права на таємницю особистого та приватного життя, а також на норми законодавства щодо захисту персональних даних.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на позицію Позивача та його право на захист персональних даних, виходячи з того, що в Постанові в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року не міститься посилань на такий доказ, як відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, як на доказ на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, Суд ухвалив не здійснювати перегляд відео диску, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції.

Разом з тим, Судом роз'яснено учасникам адміністративного процесу відповідні процесуальні наслідки, пов'язані, зокрема, з межами предмету доказування, у випадку незгоди Позивача на перегляд даного відео диску.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, представника Третьої особи всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В:

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху»).

Відповідно до підпункту д) пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - також «КУпАП») порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

26 березня 2016 року інспектором ПП роти № 8 батальйону Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська рядовим поліції Биковою І.П. винесено Постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 893774, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року ОСОБА_3 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Як зазначено в Постанові в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року, ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Ніссан Алмера, 1.4, номерний знак НОМЕР_1, 26 березня 2016 року о 12 год. 10 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Кармелюка, 39а, під час руху користувався засобами зв'язку, тримаючи його у руці, а сама розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9 (д) ПДР.

В судовому засіданні Позивач, посилаючись на необґрунтованість висновку Відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності, покликався на те, що під час керування ним транспортним засобом на мобільний телефон Позивача зателефонував його керівник, а тому, припускаючи терміновість чи невідкладність такого дзвінка, Позивач, включивши гучномовець в телефонному пристрої, з'ясував у керівника причини дзвінка та повідомив про перебування його за кермом, після того закінчив даний телефонний дзвінок.

В обґрунтування неможливості проігнорувати телефонний дзвінок керівника Позивач покликався на специфіку своєї професійної діяльності, як допускає часту необхідність термінових виїздів у відповідні місця, а також вчинення інших невідкладних дій.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, Суд звертає особливу увагу на те, що в розумінні вимог статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб'єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб'єкт владних повноважень - Відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, та, зокрема, те, що частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, а також посилання на докази та конкретні обставини, які були враховані інспектором при прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В іншому випадку, в разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які, у відповідності до статті 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року не містить посилань на перелічені статтею 251 КУпАП, докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 2.9 (д) ПДР, оскільки такі посилання в даній постанові відсутні.

Крім того, зі змісту даної постанови не вбачається як саме Відповідачем було проаналізовано пояснення Позивача щодо причин скористання засобом зв'язку під час руху транспортного засобу.

При цьому в судовому засіданні Відповідачем не заперечено того факту, що у зв'язку з низькою якістю дорожнього покриття на відповідній ділянці руху, по якій рухався транспортний засіб Позивача, швидкість руху останнього була приблизно 20 км/год.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В якості доказів по справі Відповідачем надано суду відео диск, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, за вчинення якого Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

В той же час, оскільки Позивач заперечував проти перегляду вказаного відео диску, виходячи з гарантованого йому чинним законодавством права на приватне життя, Суд за таких обставин вважає необґрунтованими посилання Позивача на допущені інспектором процедурні порушення вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а, відтак, не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Відповідача.

Крім того, Суд враховує той факт, що на момент зупинки Відповідачем автомобіля Позивача в його руках знаходився засіб зв'язку і протягом певного періоду часу він ним скористався під час руху транспортного засобу, а тому, враховуючи формальний обсяг підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту 2.9 (д) ПДР, дії Відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо Позивача не можуть вважатися протиправними.

В той же час, враховуючи встановлені в ході судового розгляду даної адміністративної справи обставини, та, зокрема, враховуючи те, що Кодекс адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення покладає саме на суб'єкта владних повноважень, зважаючи на посилання Позивача в судовому засіданні на дійсні причини скористання засобом зв'язку, враховуючи характер його професійної діяльності та можливі у зв'язку з цим термінові робочі завдання, Суд дійшов висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, як з точки зору відсутності в ній посилань на будь-які докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, так і з точки зору мотивованості та врахування в ній всіх обставин конкретної ситуації.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що постанова серії серія ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Відповідача слід відмовити у зв'язку з їх недоведеністю.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є частково обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 99, 100, 158-163, 171-2, 254 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 893774 від 26 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в 425,00 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.