Справа № 2а-12306/11/2670
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 року № 2а-12306/11/2670

О 17 годині 10 хвилин в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Хрещатик, 10,

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого Бояринцевої М.А.

при секретарі судового засідання Федоріну І.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3

до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві

про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання неправомірними дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про накладення штрафу та про скасування постанови від 1 серпня 2011 року № 738/4 державного виконавця підрозділу примусового виконання рішення відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Бюджетний кодекс України, Закон України «Про виконавче провадження» та зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не надходила. Крім того, позивач зазначає, що державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 винесена постанова про накладення штрафу на начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат за невиконання рішення суду, проте в її бездіяльності відсутнє умисне невиконання рішення суду, оскільки у Державному бюджеті на 2011 рік не передбачено бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила та зазначила, що державним виконавцем правомірно накладено штраф на начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3, оскільки позивачем не виконане рішення суду у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

28 грудня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист про зобовязання Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виплатити допомогу на оздоровлення ОСОБА_4, як інваліду ІІ групи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за 2010 рік виходячи із розміру, встановленого статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням раніше проведених виплат.

24 січня 2011 року старший державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5, розглянувши заяву ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа № 2-а-740-1/10 від 28 грудня 2010 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 25135071, якою зобовязав Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат добровільно виконати рішення суду в семиденний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Супровідним листом № 738/4 від 24 січня 2011 року постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, районного суду та стягувача.

1 липня 2011 року державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 направила начальнику Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 вимогу державного виконавця № 742/4, 738/4, якою зобовязано позивача в строк до 31 липня 2011 року надати до підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві підтвердження про виконання виконавчих листів № 2-а-740-1/10, виданих 28 грудня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва та повідомлено позивача, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державним виконавцем буде винесена постанова про накладення штрафу на посадових осіб у розмірі від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначено новий строк для виконання.

1 серпня 2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 винесена постанова № 738/4 про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду № 2-а-740-1/10 накладено на посадову особу начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 штраф у розмірі 340 грн.

Вказана постанова направлена на адресу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат супровідним листом від 1 серпня 2011 року № 738/4.

Відповідно до Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження»(із змінами та доповненнями, далі Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 5 Закону № 606 встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно статті 75 Закону № 606 після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Статтею 89 Закону № 606 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до статті 2 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу»(із змінами та доповненнями) посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність прийняття державним виконавцем постанови № 738/4 про накладення штрафу на начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3

Відносно доводів позивача про те, що позивач станом на час подання позовної заяви до суду не отримала постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає про наступне.

Згідно статті 27 Закону № 606 (в редакції, яка діяла до 9 березня 2011 року) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Представник відповідача як доказ направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 січня 2011 року № 25135071 надала копію супровідного листа від 24 січня 2011 року № 738/4, який приймається судом як належний доказ направлення постанови позивачу.

Щодо доводів позивача про те, що у Державному бюджеті на 2011 рік не передбачено бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Як вбачається з позовної заяви, 29 липня 2011 року за № 09/4891-11 позивач звернулася до державного виконавця з проханням звернутися до суду з заявою про відстрочення виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 3 грудня 2011 року.

Проте, боржник у виконавчому провадженні має право особисто звернутися до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення.

З приводу доказів, які надані позивачем, стосовно дій начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, направлених на виконання рішення суду, Окружний адміністративний суд м. Києва приймає їх до уваги, проте при прийнятті рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні у справі «Кечко проти України»суд приходить до висновку, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чиних на час виникненя спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, Європейським судом з прав людини також акцентовано увагу, що порушення положень Конвенції у звязку із невиконанням або тривалим виконанням рішень національних судів, відповідальність за виконання яких несе держава, було констатоване судом у більш ніж 300 справах щодо України.

З цього приводу Кабінетом ОСОБА_6 Європи 6 березня 2008 року та 8 червня 2009 року було прийнято проміжні резолюції, які стосувалися проблем невиконання або тривалого виконання рішень національних судів, а також відсутності ефективного засобу юридичного захисту від такого порушення. У вказаних резолюціях, зокрема, наголошено, що невиконання рішень національних судів становить системну проблему в Україні та що наслідком невжиття всіх необхідних заходів, включаючи заходи для усунення причин, що призводять до порушення Конвенції, є постійне збільшення кількості нових заяв до Європейського суду із аналогічними скаргами.

У цьому контексті, розглядаючи справу «Іванов проти України», Європейський суд вирішив застосувати процедуру «пілотного»рішення щодо України. Таким чином, констатувавши порушення Конвенції у справі заявника та присудивши йому відповідне відшкодування, Європейський суд одночасно вказав державі Україна на необхідність вжиття відповідних заходів, спрямованих на усунення підстав для подальших подібних порушень, а також на надання адекватного та достатнього відшкодування заявникам у інших аналогічних справах.

Щодо зауважень представника позивача про стягнення штрафу із заробітної плати ОСОБА_3 як начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат шляхом надіслання розпорядження головному бухгалтеру Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, суд вбачає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому не можуть бути погіршені.

Статтею 21 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці»(із змінами та доповненнями, далі Закон № 108/95-ВР) встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці.

Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону № 108/95-ВР).

Таким чином, на грошові кошти ОСОБА_3, які вона отримує від держави за працю на певній посаді, не може розповсюджуватись адміністративна відповідальність за порушення державою своїх зобовязань.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Начальника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А.Бояринцева

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2011 року.