Справа № 804/14123/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 р. Справа № 804/14123/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Верхньодніпровської державної нотаріальної контори про визнання дії протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, у якому, з урахування уточнення позовних вимог від 16.10.2015р., просить суд зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати обтяження - арешт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.07.2015р. державним реєстратором винесено рішення за №22845340, яким відмовлено у проведенні державної реєстрації припинення обтяження - арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Винесене відповідачем рішення мотивоване тим, що власником зазначеного об'єкта нерухомості є ОСОБА_2, в той час як ухвалою суду від 27.12.2006р. скасовано арешт на майно, розташоване за іншою адресою (АДРЕСА_1-а), власником якого є ОСОБА_3. Так, позивач стверджує, що запис про обтяження на належне їй майно помилково було внесено Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою до Єдиного державного реєстру заборон. Окрім того, дане обтяження було зареєстроване після того, як це саме обтяження знято ухвалою суд від 27.12.2006р. Крім того, позивач зазначає, що наявність у Єдиного державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про арешт нерухомого майна відомостей про накладення арешту на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, на яке арешт фактично не накладався, суттєво порушує права позивача, як власника даного об'єкта нерухомості.

Позиція відповідача, відображена у запереченнях на позов, полягає у необгрунтованості та безпідставності заявлених ОСОБА_2 вимог. Відповідач зазначає, що у позовній заяві не обгрунтовано які саме дії та бездіяльність Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області є протиправними та призвели до порушення прав ОСОБА_2 Окрім того, відповідач зауважує, що на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1-а - арешт взагалі ніяким актом уповноважених на це органів державної влади не накладався, а запис в реєстрі, як і зазначено у позовній заяві, здійснено помилково. Так, відповідач стверджує, що діяв в рамках встановлених законодавством повноважень, встановивши невідповідність заявлених прав поданим документам, що їх посвідчують та встановивши суперечності між заявленими і вже зареєстрованними правами на нерухоме майно та їх обтяження, прийнявши відповідне рішення. Також відповідач звернув увагу, що державний реєстратор не уповноважений здійснювати скасування обтяжень та лише констатує факт виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно або обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до державного реєстру.

Від Верхньодніпровської державної нотаріальної контори будь-яких пояснень до суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 у відповідності до договору купівлі-продажу від 25.04.2006р. на праві приватної власності належить нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем було встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на вказане нерухоме майно, належне ОСОБА_2 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис щодо обтяження даного об'єкту нерухомості у вигляді арешту нерухомого майна за реєстраційним номер №4610073.

Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - запис щодо арешту нерухомого майна за №4610073 внесено 09.03.2007р. о 14:52:06 реєстратором - Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Місцевого суду Заводського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.09.2001р.

При цьому власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зазначено ОСОБА_3.

Так, встановивши наявність запису щодо безпідставного обтяження на належне позивачу нерухоме майно, ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності серія і номер 554 від 06.06.2015р., видавник - приватний нотаріус Бас Я.А.) звернувся в інтересах ОСОБА_2 до органу державної реєстрації із заявою щодо проведення державної реєстрації припинення обтяження - арешту нерухомого майна (будинку), розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Дана заява зареєстрована та внесена у базу даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.07.2015р. о 10:28:11 за реєстраційним номером - 12317151.

14.07.2015р. за результатами розгляду зазначеної заяви та доданих до неї документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Василенко О.В. винесено Рішення за №22845340 про відмову у державній реєстрації припинення обтяження - арешту нерухомого майна (будинку), розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування даного рішення відповідач зазначив в результаті здійсненої перевірки відомостей поданої в інтересах ОСОБА_2 заяви та доданих до неї документів, державним реєстратором встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки припинення обтяження заявлено на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2, в той час як ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.12.2006р. скасовано арешт на незавершене будівництвом - будинок (66% готовності) з господарськими будівлями АДРЕСА_1, право власності на яке належить - ОСОБА_3.

Вважаючи оскаржуване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно протиправним та таким, яке підлягає скасуванню, ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІV, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 тощо.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 181 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV визначено режим рухомих та нерухомих речей, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація обтяження на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі-Закон №1952).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав (ч. 1 ст. 2 Закону №1952).

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", починаючи з 01 січня 2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 3 Закону №1952 - державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 4 Закону №1952 визначено, що державній реєстрації підлягають, зокрема: право власності; речові права, похідні від права власності; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтями 4-1, 4-2 цього Закону (ч. 2 ст. 4 Закону №1952).

У статті 1 Закону №1952 надано визначення поняття «обтяження», згідно із яким - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Статтею 5 Закону №1952 визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Аналогічне положення міститься у п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. за № 868.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1952 - державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із приписами ст. 16 Закону №1952: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів (ч. 9 ст. 16 Закону №1952).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №868 від 17.10.2013р. (далі-Порядок №868).

Під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач). У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження (п. 73 Порядок №868).

У відповідності до п. 74 та п. 75 Порядку №868 - для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є:

1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат;

6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Наведена правова норма свідчить, що державний реєстратор здійснює внесення записів до Державного реєстру (в т.ч. щодо обтяжень) на підставі певного документу або положення законодавства.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 1141 від 26.10.2011р. (далі- Порядок №1141).

Згідно із п.п. 5 п. 4 Порядку №1141 - ведення Державного реєстру прав, зокрема, передбачає внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав.

Так, згідно із приписами п. 10 та п. 12 Порядку №1141: під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав.

Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Після здійснення пошуку у Державному реєстрі прав відомостей державний реєстратор розглядає заяву (запит) та оформляє відповідне рішення, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування (п. 15 Порядку №1141).

Пункт 41 Порядку №1141 встановлює, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У відповідності до п. 15 Порядку N 868 - під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. (п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 24 Закону №1952).

Так, зі змісту письмових заперечень відповідача вбачається, що при розгляді поданих ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 заяви та доданих до неї документів із порівнянням відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно - державним реєстратором було встановлено, що заявник бажає припинити обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (будинку), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Місцевого суду Заводського району м.Дніпродзержинська, в той час як у даному рішенні зазначена інша адреса та об'єкт нерухомості, відмінні від заявлених позивачем.

Отже, з наведеного вбачається, що відмова державного реєстратора у державній реєстрації припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (будинку), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, пов'язана з тим, що фактично таке обтяження на зазначене нерухоме майно у законодавчому порядку не накладалось та, відповідно, не знімалось, оскільки з ухвал Заводського районного суду м.Дніпродзержинська вбачається, що об'єктом на яке накладалось та було знято обтяження у вигляді арешту є нерухоме майно, розташоване за іншою адресою (АДРЕСА_1-а) та перебуває у власності іншої особи (ОСОБА_3).

Відповідач є особою публічного права, а тому в силу приписів ст. 19 Конституції України має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №1952 - державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

При цьому, державний реєстратор уповноважений законодавством встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями у тому числі приймає рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації.

Відповідно до положень ст. 26 Закону №1952 - записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Так, зокрема, у разі виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 26 Закону №1952).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1952 - у разі виявлення у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та/або витязі з Державного реєстру прав технічної помилки, допущеної державним реєстратором, заінтересована особа письмово повідомляє у п'ятиденний строк про це державного реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Державного реєстру прав інформації, що міститься у заяві про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Якщо факт невідповідності підтверджено, державний реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення. Виправлення технічної помилки у записах Державного реєстру прав, що була допущена не з вини державного реєстратора, здійснюється за плату.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що до Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області не надходила від ОСОБА_2 або уповноваженої діяти в її інтересах особи заява про виправлення технічної помилки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стосовно об'єкта обтяження за реєстраційним номером - 4610073.

В уточнених позовних вимогах ОСОБА_4, діючи в інтересах позивача по справі, просить суд зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати обтяження - арешт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону №1952 - державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 17 Закону №1952).

Статтею 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначені повноваження органу державної реєстрації прав, у відповідності до яких орган державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Повноваження державного реєстратора врегульовані частиною другою статті 9 Закону №1952, у відповідності до положень якої - державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

Крім зазначеного, державний реєстратор також уповноважений:

- приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

-відкривати і закривати розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

-здійснювати ведення реєстраційних справ щодо об'єктів нерухомого майна;

-присвоювати реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

-видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

-надавати інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

-у разі потреби вимагати подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

-здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Наведені законодавчі положення свідчать про відсутність у державного реєстратора повноважень щодо скасування помилково внесених іншим суб'єктом владних повноважень реєстраційних записів щодо обтяження об'єктів нерухомості.

Натомість органи державної реєстраційної служби фіксують факти виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав на підставі документів, які підтверджують зазначені факти або на підставі норм законодавства.

Так, в порядку адміністративного судочинства відновленню підлягають лише ті права, які порушені суб'єктом владних повноважень шляхом прийняття конкретного рішення (вчинення дії або допущення бездіяльності), що суперечить чинному законодавству.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №4610073 щодо накладення обтяження у вигляді арешту на фактично належне ОСОБА_2 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 здійснено 09.03.2007р. не Реєстраційною службою Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (відповідач), а іншим спеціальним суб'єктом, що здійснює функції державного реєстратора, а саме - Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою (третя особа).

Наведене свідчить про безпідставність заявленої ОСОБА_2 саме до Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області позовної вимоги щодо скасування вищезазначеного запису.

Слід зауважити, що у первинній та в уточненій позовних заявах зазначено про неможливість усунення наявного в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна протиріччя, зважаючи на те, що у відповідності до статтей 1, 2, 18, 22, 27 Господарського процесуального кодексу України - нотаріус не може бути відповідачем у процесі та залучається до нього як третя особа.

Однак, адміністративне судочинство здійснюється в рамках процесуального законодавства, врегульованого Кодексом адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим посилання на положення Господарського процесуального кодексу України, які унеможливлюють участь нотаріуса у справі як відповідача - є недоречними.

Нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону №1952.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду (ч. 2 ст. 30 Закону №1952).

Спори, які виникають у відносинах, пов'язаних із питаннями реєстрації, здійсненої в тому числі нотаріусами, як спеціальними суб'єктами, на виконання функцій державного реєстратора - підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, у відповідності до положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. - до компетенції нотаріусів належить накладення та зняття заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, а також реєстрація зняття таких заборон та арештів.

Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону (п. 78 Порядку №868).

Отже, враховуючи наведені правові положення, а також зважаючи, що запис щодо накладення обтяження у вигляді арешту на належне позивачу нерухоме майно помилково внесено до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна саме Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 у якості належного засобу захисту порушених прав та інтересів може оскаржити дії нотаріуса щодо внесення даного запису в рамках окремого позовного провадження.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд доходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов'язання Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, оскільки обтяження на зазначений об'єкту нерухомості у встановленому законодавчому порядку не накладалось та відповідно не знімалось, а наявний у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо обтяження належного позивачу нерухомого майна за реєстраційним номером №4610073 внесено не державним реєстратором Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, а - Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Верхньодніпровської державної нотаріальної контори про зобов'язання вчинити певні дії - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський