Справа № 810/864/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року 810/864/16

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Виноградової О.І., суддів: Василенко Г.Ю., Щавінський В.Р.,

при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц.,

за участю:

представника позивача - Прудивус Л.І.,

представника відповідача 1 - Гусєва В.С.,

представника відповідача 2 - Гусєва В.С.,

представник відповідача 3 - Гусєва В.С.,

третя особа - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АНІКА"

до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа: Міністерство фінансів України

про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

11 березня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" (далі - позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - відповідач 2), Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач 3), третя особа - Міністерство фінансів України про:

- визнання незаконним і скасування рішення (листа) відповідача 3 від 11 серпня 2015 р. № 9270/10/10-13-11-02-10;

- визнання незаконним і скасування рішення відповідача 2 № 2709/10/10-36-11-01-14 про результати розгляду скарги;

- визнання незаконним і скасування рішення відповідача 1 № 27869/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги;

- зобов'язання відповідача 3 включити відомості з поданих позивачем копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць липень 2015 р., до облікових даних щодо позивача в інформаційних базах даних відповідача 1 (а.с. 31).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 3 було безпідставно відмовлено у прийнятті копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період - липень 2015 р. на машинозчитувальному носієві з посиланням на Закон України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 р. №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким з 1 січня 2015 р. скасована норма Податкового кодексу України (далі - ПК України) про зобов'язання платника податків подавати до органу Державної фіскальної служби копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді (п. 201.15 ст.201 розділу V ПК України).

Крім того, позивач вважає необґрунтованим рішенням відповідача 1 від 28 грудня 2015 р. № 27869/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги та відповідача 2 від 9 жовтня 2015 р. № 2709/10/10-36-11-01-14 про результати розгляду скарги, якими у задоволенні скарг позивача було відмовлено, оскільки, на думку позивача, вказані органи державної влади не наділені повноваженнями щодо перегляду рішень територіальних органів Державної фіскальної служби.

До того ж позивач вважає зазначене рішення відповідача 1 незаконним у зв"язку з тим, що скарга позивача була прийнята особою (працівником відповідача 1), яка не мала владних повноважень безпосередньо здійснювати перегляд рішень відповідачів 2,3, а рішення було прийнято не керівником відповідача 1, а його заступником.

Водночас, позивач стверджує, що оскільки протягом 20-денного строку відповідачем 1 не було прийнято жодного рішення розпорядчого характеру (про задоволення скарги, відмову у задоволенні скарги або повернення скарги) його скарга від 23 листопада 2015 р. вих. № 199/11-15 має вважатися повністю задоволеною, а оскаржуване рішення (лист) відповідача 3 від 11 серпня 2015 р. № 9270/10/10-13-11-02-10 скасованим.

Крім того, позивач стверджує, що оскаржувані рішення відповідачів 1, 2 є протиправними, оскільки не містять мотивів та висновків на підтвердження правомірності відмови відповідача 3 у прийнятті копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за липень 2015 р.

Відповідачі 1, 2, 3 подали до суду письмові заперечення, в яких позов не визнали, у його задоволенні просили відмовити посилаючись на те, що Законом № 71-VIII впроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - ПДВ), яка забезпечує автоматичний облік в розрізі платників суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (п.201.1 ст.201 ПК України), та одночасно скасовано норму ПК України щодо подання до податкового органу копій реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (п. 201.15 ст.201 ПК України).

Стверджують, що рішення (лист) відповідача 3 та оскаржувані рішення відповідачів 1,2 були видані правомірно, а отже, не підлягають скасуванню.

Крім того, зазначають, що у них відсутні повноваження та технічна можливість для перенесення інформації з поданого позивачем машинозчитувального носія до електронної бази даних податкових органів.

У судове засідання не з"явився представник третьої особи, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.

Згідно з протокольною ухвалою суду розгляд даної адміністративної справи здійснено за його відсутності.

Суд, у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

3 серпня 2004 р. позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 89-91).

У судовому засіданні сторони визнали, що у січні 2015 р. між позивачем та відповідачем 3 було укладено договір про визнання електронних документів, згідно з яким податковим органом визнаються податковою звітністю подані позивачем податкові документи (податкова звітність, реєстри отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інші звітні податкові документи) в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

10 серпня 2015 р. позивачем було подано до відповідача 3 лист вих. № 109/08-15, в якому зазначалося, що позивач подає копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі за звітний період - липень 2015 р., який зберігається на машинозчитувальному носії інформації (а.с. 64).

До цього листа було долучено копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних (код за ) в електронній формі за звітний податковий період липень 2015 р. на флеш носієві «Kingston», серійний номер 019, ємністю 16 гігабайт чорного кольору у файлі « 7997J20151013. XML» у кореневій директорії (папці) з можливістю машинного зчитування через USB (а.с. 64).

10 серпня 2015 р. зазначений лист було зареєстровано відповідачем 3 вх. № 15461/10.

11 серпня 2015 р. відповідачем 3 на адресу позивача було направлено лист вих. № 9270/10/10-13-11-02-10, яким позивачу було роз"яснено, що реєстр виданих та отриманих податкових накладних за липень 2015 р., отриманий на флеш носії з листом позивача від 10 серпня 2015 р., подавати не потрібно (далі - лист № 9270/10/10-13-11-02-10) (а.с. 65).

21 вересня 2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача 2 скаргу про перегляд і скасування рішення контролюючого органу вих. № 148/09-15 (а.с. 66-67).

9 жовтня 2015 р. відповідачем 2 було направлено на адресу позивача відповідь - рішення про розгляд скарги, в якому зазначалося, що порушень при наданні відповідачем 3 рішення (листа) № 2709/10/10-13-11-02-10 не встановлено (а.с. 68).

23 листопада 2015 р. позивачем було подано до відповідача 1 скаргу про перегляд і скасування рішення контролюючого органу вих. № 199/11-15(а.с. 69-83).

28 грудня 2015 р. відповідачем 1 було прийняте рішення про результати розгляду скарги вих. № 27869/6/99-99-11-02-02-15, яким скаргу позивача було залишено без задоволення (далі - рішення № 27869/6/99-99-11-02-02-15) (а.с. 88).

Крім того, 23 листопада 2015 р. позивач надіслав до третьої особи скаргу про перегляд і скасування рішення контролюючого органу вих. № 202/11-15, яку 3 грудня 2015 р. було направлено для розгляду до відповідача 1 (вих. № 31-11120-09-10-37145) (а.с. 74- 83, 86).

Не погодившись з рішеннями відповідачів 1, 2, 3, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, ПК України, Законом №71-VIII , Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. N 236 (далі - Положення № 236), Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 р. N 446/2011 (далі - Положення № 446/2011).

І. Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення (листа) відповідача 3 № 9270/10/10-13-11-02-10 судом встановлено таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані, з поміж іншого, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Як убачається з п. 49 Закону №71-VIII, ним внесено зміни до ст. 201 ПК України, зокрема, п. 201.15 ПК України, відповідно до якого платник податку повинен був вести реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді та щомісячно подавати до контролюючого органу копії записів у них.

Тобто, починаючи з 1 січня 2015 р., на підставі вимог п. 201.15 ст. 201 ПК України, зведені результати обліку операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з розділом V Кодексу, відображаються платником податку у податкових деклараціях.

Водночас, відповідно до вимог п. 201.11-1 ст. 201 ПК України, починаючи з 1 січня 2015 р., платник податків повинен вести реєстр документів, зазначених у підпунктах «а» -«в» п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно з вимогами п. 201.11. ст. 201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку);

в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до п. 36 підр. 2 роз. XX цього Кодексу;

г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до п. 208.2 ст. 208 цього Кодексу та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, як реєстр виданих та отриманих податкових накладних, який платником податків ведеться за власним бажанням, так і реєстр документів, зазначених у підпунктах «а»-«в» п. 201.11 ст. 201 ПК України податкових накладних, до контролюючого органу, починаючи із звітності за січень 2015 р. не подається.

У судовому засіданні встановлено, що позивачем за звітний період липень 2015 р. податкову декларацію з ПДВ в електронному вигляді подано не було, проте, було подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2015 р. з додатками 1- 5 та доповненнями до неї у паперовому виді (а.с. 34-62).

Крім того, як вже зазначалося, 10 серпня 2015 р. позивачем було подано до відповідача 3 копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі за звітний період - липень 2015 р.

Наведене свідчить, що реєстр виданих та отриманих податкових накладних не є податковою декларацією, а отже, норми пп. 49.12 ст. 49 ПК України по відношенню до реєстрів не повинні застосовуватися.

Враховуючи вимоги п. 201.15 ст. 201 ПК України суд вважає, що рішення (лист) відповідача 3 № 9270/10/10-13-11-02-10 (про скасування зобов"язання подавати копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі) було видано правомірно.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІ. Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень відповідачів 1,2 № № 27869/6/99-99-11-02-02-15, 2709/10/10-36-11-01-14 про результати розгляду скарги відповідно, судом встановлено таке.

Відповідно до вимог ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Згідно з вимогами п. 56.9 ст. 56 ПК України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у п. 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у п. 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить про те, що рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги платника податків. При цьому, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Тобто, ст. 56 ПК України встановлює порядок та строки оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом.

Як убачається з матеріалів справи, скарга, подана 21 вересня 2015 р. вих. № 148/09-15 позивачем до відповідача 2, останнім була розглянута та за результатами її розгляду 9 жовтня 2015 р. було прийнято рішення № 2709/10/10-36-11-01-14 (а.с. 68).

У подальшому, розгляд скарги позивача від 23 листопада 2015 р. вих. № 199/11-15 відбувався наступним чином: 4 грудня 2015 р. першим заступником Голови відповідача 1 було прийнято рішення № 25967/6/99-99-11-02-02-15 про продовження строку розгляду скарги до 22 січня 2016 р. включно, а 28 грудня 2015 р. прийнято рішення № 27869/6/99-99-11-02-02-15 (а.с. 87, 88).

Наведене свідчить, що відповідачами 1, 2 скарги позивача були розглянуті в порядку та строки, встановлені ПК України.

Посилання позивача на необґрунтованість змісту спірних рішень відповідачів 1,2, судом не можуть бути прийяті до уваги, оскільки у даному випадку предметом дослідження є дотримання суб'єктами владних повноважень конкретних юридичних норм при прийнятті спірних рішень.

Крім того, позивач стверджує, що цей орган взагалі позбавлений повноважень на розгляд таких скарг.

Проте, суд вважає таке твердження помилковим з таких підстав.

Як вже зазначалося, відповідно до вимог п. 56.3 ст. 56 ПК України, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

При цьому, згідно з вимогами п. 55.2 ст. 55 ПК України, контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються.

Відповідно до вимог п. 1 Положення № 236 відповідач 1 є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Як убачається з п. 1 Положення № 446/2011, третя особа є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики (крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики), політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку, у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Згідно з вимогами п. 3 Положення № 446/2011 одним з основних завдань третьої особи є формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики, крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики.

За твердженням позивача, відповідач 1 є органом, який лише реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, проте, не забезпечує її формування (таким органом є третя особа), а отже, позбавлений права на розгляд скарг, поданих платниками податків в порядку ст. 56 ПК України.

Проте, суд не може погодитися з таким тлумаченням норм чинного законодавства, оскільки згідно з вимогами п. 3 Положення № 236 одним з основних завдань відповідача 1 є, зокрема, внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Отже, суд вважає, що твердження позивача засновані на невірному тлумаченні правових норм, адже саме відповідач 1 є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а тому уповноважений на розгляд в порядку ст. 56 ПК України скарг на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць.

З аналогічних підстав суд не погоджується з твердженнями позивача щодо відсутності у відповідача 2 повноважень щодо розгляду скарги позивача на рішення відповідача 3.

Крім того, як убачається з позовної заяви, позивачем було зазначено, що відповідачем 1 було порушено порядок продовження розгляду скарги позивача, оскільки, рішення було прийнято відповідачем 1, а не його керівником.

Проте, суд вважає дане твердження необґрунтованим, оскільки рішення відповідача 1 про продовження строку розгляду скарги від 4 грудня 2015 р. № 25967/6/99-99-11-02-02-15 підписане першим заступником Голови відповідача 1, тобто її керівником (а.с. 87).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як убачається з п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Наведене свідчить, що до адміністративного суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи у разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

При вирішенні справи судом враховано, що позивач не зазначив, яким чином рішення відповідачів 1, 2, прийняті за результатами розгляду його скарг, порушили його права, враховуючи можливість оскарження цих рішень у судовому порядку.

Наведене свідчить, що рішення відповідачів 1,2 про результати розгляду скарг не є юридично значеними для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку та самі по собі не породжують настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування таких рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2015 р. (номер судового рішення в ЄДРСР - 44320586).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача 1 № 27869/6/99-99-11-02-02-15 та відповідача 2 № 2709/10/10-36-11-01-14 про результати розгляду скарг позивача є правомірними, а отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІІ. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача 3 включити відомості з поданих позивачем копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період - липень 2015 р. до облікових даних щодо позивача в інформаційних базах даних відповідача 1 судом встановлено таке.

Позовні вимоги в цій частині є похідними від позовних вимог, викладених у п.п. 2-4 прохальної частини позовної заяви, а отже, відмова у задоволення перелічених первинних вимог є підставою для відмови у задоволенні і похідних від них вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що і було зроблено відповідачами 1,2,3.

При вирішенні справи суд приймає до уваги, що наявність дійсного (фактичного) порушення відповідачами 1, 2, 3 прав та інтересів позивача має бути доведена належними та допустимими доказами саме позивачем.

Проте, подані позивачем докази не підтверджують обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, та не спростовують доводи та заперечення відповідачів 1, 2, 3.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Виноградова О.І.

Судді: Василенко Г.Ю.

Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 13 травня 2016 р.