Справа № 611/101/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р.Справа № 611/101/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 29.03.2016р. по справі № 611/101/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Барвінківської районної ради Харківської області

про визнання невідповідним вимогам діючого законодавства рішення сесії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Барвінківської районної ради Харківської області про визнання невідповідним вимогам діючого законодавства рішення III сесії VII скликання Барвінківської районної ради Харківської області від 23 грудня 2015 року «Про районний бюджет на 2016 рік» та зобов'язання внести до нього відповідні зміни, передбачивши фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в рішенні не передбачено фінансування витрат на забезпечення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, продуктами харчування за медичними нормами та компенсацією 50% вартості продуктів харчування за медичними нормами.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 29.03.2016р. в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки в порушення вимог ст.19 Конституції України, ст.ст.43,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» спірним рішенням від 23 грудня 2015 року не передбачено фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім того, в порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та норм Кодексу адміністративного судочинства України суддя першої інстанції - голова суду не заявив собі самовідвід у розгляді справи, оскільки рішенням відповідача від 13 березня 2013 року виділено з районного бюджету кошти у розмірі 24 000 грн. для встановлення енергозберігаючих вікон для приміщення суду, викликає сумнів у неупередженості судді.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.23 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції сільських, селищних, міських рад належить затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Відповідно до п "а" ч.1 ст.28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме: складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету; щоквартальне подання раді письмових звітів про хід і результати виконання бюджету; підготовка і подання відповідно до районних, обласних рад необхідних фінансових показників і пропозицій щодо складання проектів районних і обласних бюджетів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням III сесії VII скликання Барвінківської районної ради від 23 грудня 2015 року № 35-VII «Про районний бюджет на 2016 рік» в районному бюджеті затвердженні видатки на фінансування бюджетних установ, затверджених програм та інших видатків, визначених відповідно до статей 89, 91 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-УІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до статті 85 Бюджетного кодексу України місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад, сільські, селищні, міські (міст районного значення) голови (якщо відповідні виконавчі органи не створені згідно із законом) зобов'язані забезпечити здійснення видатків з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного статтями 89,91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України. Забороняється планувати та здійснювати видатки, не віднесені до місцевих бюджетів цим Кодексом.

Статтями 89, 91 Бюджетного кодексу України не передбачені видатки із районних бюджетів на фінансування компенсації вартості продуктів харчування для громадян віднесених до 1 і 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Підпунктом «б» пункту 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України визначено, що програми соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, а не за кошти місцевих бюджетів.

Пунктом 9 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 (зі змінами), затверджений порядок відшкодування компенсації вартості продуктів харчування за рахунок коштів Державного бюджету громадянам постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» в додатку № 3 до нього зазначено, що головним розпорядником коштів по програмі 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Міністерство соціальної політики України.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (чинною на час прийняття спірного рішення від 23.12.2015 року) передбачалося, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

З 01.01.2016 року новою редакцією статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на яку посилався апелянт, передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Однак, колегія суддів зазначає, що наведеними вище нормами Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що видатки на фінансування компенсації вартості продуктів харчування для громадян, віднесених до 1 і 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинні проводитися за рахунок коштів Державного бюджету.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, що спірне рішення прийняте в порушення вимог Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо твердження апелянта, що суддя першої інстанції - голова суду повинен був заявити собі самовідвід у розгляді справи, оскільки рішенням відповідача від 13 березня 2013 року виділено з районного бюджету кошти у розмірі 24 000 грн. для встановлення енергозберігаючих вікон для приміщення суду, а тому ця обставина викликає сумнів у неупередженості судді, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, зазначені кошти були виділені не особисто судді, а на встановлення енергозберігаючих вікон в адміністративній будівлі, яка є спільною власністю територіальних громад Барвінківського району на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 207386 та яку орендувало не суд, а ТУ Державної судової адміністрації в Харківській області на підставі договору оренди № 4 від 18 жовтня 2012 року.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали судді від 17 лютого 2016 року про призначення справи до розгляду в судовому засіданні позивач отримав 19 лютого 2016 року, а тому позивачу було відомо склад суду (прізвище судді), який буде розглядати його позов.

До дня прийняття оскаржуваної постанови суду від 29.03.2016 року позивач мав можливість направити до суду заяву про відвід судді, однак такий відвід судді він не заявляв.

З огляду на зазначені обставини та законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає неупередженості судді при розгляді даної справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з підстав, наведених в даній ухвалі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 29.03.2016р. по справі № 611/101/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі - з 20.05.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.