Справа № 826/16456/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Кваші Я.А.,

за участю представників сторін:

від позивача Мельник М.М.,

від відповідача Килівник Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСР» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСР» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, податковий, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.05.2015 р. № , № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить наступного.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЕСР» по взаємовідносинах з ТОВ «СГ Україна» та ТОВ «ТД Система» за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 з питань правильності нарахування, сплати податку на додану вартість за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 та податку на прибуток за 2014 рік.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 23.04.2015 р. № 1981/26-58-22-03-18/37687161, в якому встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п. 201.1 ст. 201, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за листопад 2014 року на суму 597861,00 грн.;

- п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 830 500,00 грн.

На підставі акта перевірки від 23.04.2015 р. № 1981/26-58-22-03-18/37687161 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 18.05.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 747 326,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 597 861,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 149 465,00 грн.

- від 18.05.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 038 125,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 830500,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 207625,00 грн.

За результатами їх оскарження в адміністративному порядку скарги позивача було залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ТОВ «СГ Україна» в ТОВ «ТД Система» в період, що перевірявся, не мали реального характеру та,виходячи з цього, прийшов до висновку, що визначення контролюючим органом підприємству податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток є правомірним.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «СГ Україна» (постачальник) та ТОВ «ЕСР» (покупець) укладено договори поставки № 01/06-14 від 01.06.2014, № 26 від 01.08.2014.

Предметом вказаних договорів є поставка обладнання, асортимент якого визначається сторонами, виходячи із повного асортименту товару, що пропонується постачальником.

Відповідно до п. 3.1 договорів поставка здійснюється на умовах DDP, якщо базис та місце поставки не буде оговорений сторонами додатково.

Повноваження осіб на приймання товару мають бути підтверджені довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (п. 3.6 договорів).

Перевірку товару на відповідність вимогам щодо якості, кількості, асортименту, упаковки поставленого товару здійснює покупець. У випадку виявлення покупцем при прийомі-передачі товару недоліків щодо якості, кількості, асортименту, упаковки поставленого товару, всі виявлені недоліки мають бути зазначені в акті прийому-передачі (п. 3.7).

Оплата ціни партії товару проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 90 днів з дати поставки товару постачальником на підставі відповідного рахунка-фактури.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкові накладні (а.с.94-167 том 1), які свідчать про нарахування та сплату сум ПДВ у зв'язку із постачанням товарів/послуг, зазначених у вказаних податкових накладних, та видаткові накладні (а.с. 1-84 том 2).

На підтвердження використання отриманих товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності надано докази їх подальшої реалізації наступним підприємством: ТОВ «Фоззі Фуд», ТОВ «Фора», ТОВ «Новус Україна», ТОВ «Євроспорт», ТОВ «ІТ-Інтегратор», ТОВ «Група компаній «Пейпа Трейд Україна», ТОВ «Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр», ТОВ «Експансія», ТОВ «Експансія» Кременчуцька філія ТОВ «Експансія», ТОВ «Експансія» Одеська філія ТОВ «Експансія», ТОВ «Експансія» Дніпропетровська філія ТОВ «Експансія», ТОВ «Експансія» Рівенська філія ТОВ «Експансія», ТОВ «Експансія», Харківська філія ТОВ «Експансія» (а.с. 111-217 том 2), ТОВ «Полінформ-сервіс», ОСОБА_1, ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», ТОВ «Сушия», ТОВ «Бігдата», ТОВ «Ітерація», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «ДЦ Україна», ТОВ «Каркат Фешн», ТОВ «Гексагон-Україна», ТОВ «Український папір», ТОВ «Український Рітейл», ТОВ «Омега», ТОВ «САВ-Дістрибьюьшн», ТОВ «Фора», ПІІ «Білла-Україна» (а.с. 1-171 том 3).

Інших документів, які б підтверджували транспортування товару (товарно-транспортні накладні), його зберігання, приймання-передачу (довіреності, акти приймання-передачі) позивачем не надано.

Тобто, по суті не надано тих матеріалів, які зазвичай супроводжують операції такого роду та у сукупності підтверджують їх фактичне виконання.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що надані первинні документи не є достатніми доказами фактичного здійснення господарських операцій, а надані докази на підтвердження реалізації отриманого від ТОВ «СГ Україна» товару не свідчать про те, що реалізовано було товар, отриманий саме від ТОВ «СГ Україна».

Крім того, між ТОВ «Торговий дім «Система» (виконавець) та ТОВ «ЕСР» (замовник) укладено договір № 396 від 01.11.2013 р., предметом якого є виконання робіт з тестування співробітників, роботи по підвищенню ергономічності програмного забезпечення, налаштування мережі в жовтні 2014 р., системне адміністрування за жовтень 2014 року, за листопад 2014 року, технічна підтримка комп'ютерної програми OpenStore pos в листопаді 2014 року.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкові накладні (а.с.168-175 том 1) та акти виконаних робіт (а.с. 85-92 том 2).

Проте позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, тестування яких саме робітників проводилось, якими силами та засобами здійснювалися роботи по підвищенню ергономічності програмного забезпечення, налаштування мережі в жовтні 2014 р., системне адміністрування за жовтень 2014 року, за листопад 2014 року, технічна підтримка комп'ютерної програми OpenStore pos в листопаді 2014 року, не надано доказів передачі замовнику результатів робіт, доказів розрахунків між сторонами, доказів економічної обґрунтованості у замовленні такого виду послуг.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі-Закон).

Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

З актів виконаних робіт неможливо встановити обсяг та зміст послуг, що надавалися, що свідчить про їх невідповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції з продажу товарів та надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Суд у взаємозв'язку з наведеним також враховує, що наявність оплати на користь контрагента сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників спірних операцій.

Колегія суддів приходить до висновку, що операції позивача з ПП ТОВ «СГ Україна» в ТОВ «ТД Система» не мали реального характеру, оскільки не підтверджуються необхідними документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи на підставі наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи не підтверджують реальне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «СГ Україна» в ТОВ «ТД Система» у спірний період та наявність господарської мети при їх здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту не підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового органу про порушення позивачем вимог 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізований товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на основі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами, ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II даного Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем за період, що перевірявся, при веденні фінансово-господарської діяльності з ТОВ «СГ Україна» в ТОВ «ТД Система» не повинні приймати участь у формуванні об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства за цей період, оскільки не підтверджуються відповідними первинними документами.

При вирішенні справи колегія суддів враховує доводи апелянта щодо того, що висновок відповідача про те, що податкові накладні, виписані позивачу ТОВ «СГ Україна» в ТОВ «ТД Система» з порушенням встановлених вимог через зазначення неправильної адреси покупця, є помилковим, зважаючи на те, що відомостями ЄДРПОУ станом на час існування спірних правовідносин підтверджується правильність зазначення такої адреси.

Проте, наведена обставина не спростовує висновку суду першої інстанції, що надані позивачем первинні документи не підтверджують реальне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «СГ Україна» в ТОВ «ТД Система» у спірний період та наявність господарської мети при їх здійсненні, а первинні документи виписані формально.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовують та відхиляються судом, так як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСР» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення (ч.5 ст.254 КАС України)та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 16.05.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.