Справа № 813/3351/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2016 року № 813/3351/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.

секретар судового засідання Бігун Н.Т.

за участю:

представника відповідача Роліна Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у визначенні йому статусу учасника бойових дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення комісії Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій від 14.02.2014 року, оформленого протоколом №2, надання статусу учасника бойових дій з видачею посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з вересня 1962 року по січень 1963 року брав участь у воєнно-стратегічній операції "Анадир" на острові Куба під час Карибської кризи (тобто, в час ведення бойових дій) (проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді "командир відділення - старший авіамеханік" у військовому званні "сержант надстрокової служби"). Вважає, що при прийнятті рішення комісія Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, не взяла до уваги наявні у нього документи, які підтверджують його участь в бойових діях. А тому, рішення від 14.02.2014 року, оформлене протоколом № 2, про відмову йому у наданні статусу учасника бойових дій, є протиправним, і підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з`явився , подав клопотання про розгляд справи без участі у зв`язку із сімейними обставинами.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, з наступних підстав. В лютому 2014 року комісією Львівського обласного військкомату з розгляду питань пов`язаних із встановлення статусу учасника бойових дій були розглянуті документи позивача про надання йому статусу учасника бойових дій. Однак, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання йому такого статусу комісією було відмовлено з тих підстав, що подані архівні довідки містили суперечливі дані щодо заявника, крім того, ОСОБА_1 було наведено свідчення лише одного свідка, який проходив військову службу чи працював разом із заявником, замість необхідних двох. З урахуванням наведеного, оскільки неможливо встановити участь позивача у воєнно-стратегічній операції "Анадир" на острові Куба під час Карибської кризи, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що у лютому 2014 році позивач звернувся до Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій. Однак, рішенням такої від 14.02.2014 року, оформленим протоколом № 2, йому було відмовлено на тій підставі, що представлені на розгляд комісії архівні довідки про участь військової частини НОМЕР_1 у військово-стратегічній операції "Анадир" на о. Куба в період Карибської кризи не можуть бути підставою для встановлення гр. ОСОБА_1 відповідного статусу, оскільки не відображають факту безпосередньої участі заявника у бойових діях чи їх забезпеченні. Крім того, комісія рекомендує позивачу представити покази ще 1-го свідка, який проходив військову службу разом із заявником і має статус учасника бойових дій для підтвердження факту безпосередньої участі гр. ОСОБА_1 у бойових діях.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08 лютого 1994 року №63 затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно зазначеного Переліку острів Куба віднесений до держав, на території яких в період з липня 1962 року по листопад 1963 року проходили бойові дії.

Судом встановлено, що відповідно архівної довідки Федерального бюджетного закладу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 11 квітня 2012 року №4/77679 ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 23 вересня 1962 року по 26 грудня 1962 року на посаді командира відділення-старшого механіка, в званні «сержант надстрокової служби». Дана частина, сформована для виконання спеціального завдання і направлена за кордон 23 вересня 1962 року, перебувала за кордоном до 08 січня 1963 року. Крім того, військова частина НОМЕР_1 , згідно даної архівної довідки, перебуває в переліку з`єднань та військових частин ВС СРСР, що приймали участь в військово-стратегічній операції «Анадир» в період Карибської кризи (01 липня 1962 року по 30 листопада 1963 року).

Разом з тим, архівною довідкою Федерального бюджетного закладу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 21 червня 2012 року №4/69680 підтверджено проходження позивачем служби в військовій частині НОМЕР_1 з 19 вересня 1962 року по 09 січня 1963 року у військовому званні «молодший сержант» надстрокової служби на посаді командира відділення-старшого механіка. Цією довідкою також визначено, що військова частина НОМЕР_1 перебуває в списку з`єднань, військових частин та організацій ВС СРСР, що приймали участь в військово-стратегічній операції «Анадир» в період Карибської кризи (01 липня 1962 року по 30 листопада 1963 року).

Приналежність вказаних довідок, а також військового квитка саме позивачу встановлена разом рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2014 року у справі №452/1595/14-ц, яке набрало законної сили.

Для підтвердження своєї безпосередньої участі в бойовому завданні, що полягало у забезпеченні бойової діяльності військ (складання, ремонт та забезпечення належної роботи військової авіаційної техніки, бойове чергування), позивачем також було надано: військовий квиток, посвідчення до медалі « 50 років військово-стратегічної операції «Анадир», почесну грамоту за мужність і високий професіоналізм проявлені при виконанні завдань воєнної стратегічної операції «Анадир», облікову картку до військового білету.

Також було допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , який зазначив про те, що позивач особисто ніс бойове чергування та приймав участь у виконанні бойового завдання військової частини НОМЕР_1 під час військової операції «Анадир» на острові Куба.

Водночас, за приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території острова Куба у зазначений вище період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2014 року у справі №21-137а14.

Разом з тим, відповідно до пунктів 5 та 7 Положення про комісії для розгляду питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08 квітня 2009 року №158, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у своїй діяльності Комісії керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України та цим Положенням; на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.

Пунктом 10 цього Положення передбачено, що за відсутності через незалежні від заявника причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач брав особисту участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ, крім того, надані ОСОБА_1 архівні довідки не містить зазначених відомостей. Поряд з цим, в цих довідках містяться суперечливі відомості щодо періоду проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Також на розгляд комісії Львівського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, позивачем було представлено свідчення лише одного свідка ОСОБА_2 , що суперечить вимогам пункту 10 Положення про комісії для розгляду питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України.

Отже суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій було дотримано вимоги чинного законодавства і правомірно відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач довів законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.