Справа № 813/5185/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 р. Справа № 876/10506/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року у справі за позовом Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

22.07.2014 року Самбірський міськрайонний центр зайнятості (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Самбірського МРЦЗ кошти в сумі 9475,10 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 до вирішення питання її працевлаштування було надано статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю. Під час перебування на обліку у центрі зайнятості відповідачку за направленням державної служби зайнятості було скеровано на приватне підприємство «Самбір Стар» для працевлаштування, у зв'язку з чим приватному підприємству «Самбір Стар» надано дотацію на створення додаткового робочого місця. Проте, за наслідками проведеного розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що ОСОБА_1 з 16.02.2001 року є зареєстрованою як фізична особа-підприємець, тобто є такою, що самостійно забезпечує себе роботою. Таким чином, вважає, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку у центрі зайнятості належала до категорії зайнятого населення, тому надана приватному підприємству «Самбір Стар» дотація в сумі 9475,10 грн. на створення додаткового робочого місця для працевлаштування відповідачки є безпідставною та такою, що підлягає стягненню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Самбірського міськрайонного центру зайнятості кошти в сумі 9475 (дев'ять тисяч чотириста сімдесят п'ять) грн. 10 коп..

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем - ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального й процесуального права, висновки суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що позовні вимоги були заявлені до неналежного відповідача, оскільки про виділення підприємству дотації на створення робочого місця мені не було відомо, відповідної дотації вона не просила, договору №00040 від 25.08.2006 р. не підписувала, відповідних коштів від центру зайнятості не отримувала. Натомість вказані кошти отримало ПП «Самбір-стар». що підтверджується платіжними документами, які знаходяться в матеріалах справи. Тому вважає, що підприємство повинно повернути кошти, як такі, що безпідставно отримані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що 25.07.2005 року відповідач звернулася із заявою, в якій просила до вирішення питання її працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній вище заяві вказала на те, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсію не отримує.

На підставі заяви, 25.07.2005 року ОСОБА_1 надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю терміном на 360 календарних днів з 25.07.2005 року до 20.07.2006 року включно, що підтверджується наказом Самбірського МРЦЗ від 25.07.20205 року № НТ050725.

25.08.2006 року Самбірським МРЦЗ - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття укладено договір № 00040 з ПП «Самбір Стар» про працевлаштування на постійну роботу за направленням з Центру зайнятості безробітної. На виконання умов вказаного договору, згідно з наказом № 370 від 25.08.2006 року Самбірським МРЦЗ прийнято рішення про надання дотації ПП «Самбір Стар» на створення додаткового робочого місця заступника директора для працевлаштування безробітної ОСОБА_1 у розмірі фактичних витрат на заробітну плату, але не вище за середній рівень заробітної плати в галузях економіки Львівської області за місяць, за який нараховано заробітну плату за період роботи з 25.08.2006 року до 24.08.2007 року.

23.05.2014 року на виконання Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі заяви фізичної особи-підприємця 22.05.2014 року (вх. № 1929), директором Самбірського МРЦЗ видано наказ про проведення перевірки поза графіком з питань дотримання вимог законодавства щодо правильності нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

На підставі вищезазначеного наказу та листа відповідача від 22.05.2014 року (вх. № 1929), головним спеціалістом відділу взаємодії з роботодавцями - Дутко Я.І. 27.05.2014 року проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з метою встановлення достовірності даних, які є підставою для надання статусу безробітного.

В ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 одночасно перебувала на обліку в Самбірському МРЦЗ з 18.07.2005 року по 23.08.2006 року та була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 16.02.2001 року по час фактичного здійснення перевірки. За наслідками проведеного розслідування складений Акт № 124 від 27.05.2014 року.

02.06.2014 року директором Самбірського МРЦЗ видано наказ № 80 «Про відшкодування ОСОБА_1 коштів на рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття».

17.06.2014 року директором Самбірського МРЦЗ за № 1516/07 скеровано ОСОБА_1 претензію про відшкодування коштів у сумі 9475,10 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що особи які мають статус суб'єкта підприємницької діяльності, не залежно від того, чи отримують вони дохід чи ні, не можуть належати до осіб, що мають статус безробітного, адже підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, дійшов висновку. що відповідач на момент звернення до державного органу зайнятості була зайнятою особою, що виключає можливість отримання статусу безробітного, соціальних послуг та матеріального забезпечення.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні даного адміністративного позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю, судом першої інстанції не враховано наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Також згідно ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду, а відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 3 статті 6 КАС України передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду лише у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Крім цього, статтею 50 КАС України передбачено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Із змісту наведених вище правових норм слід дійти до висновку, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб'єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб'єкт владних повноважень. Однак суб'єкт владних повноважень може бути позивачем, а фізична чи юридична особа, які не є суб'єктом владних повноважень, може бути відповідачем лише у випадках, передбачених Конституцією та законами України. При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється на ті спори, для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення.

Із суті розглядуваного позову видно, що такий спір стосується вимог позивача про стягнення із відповідача незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 9475,10 грн.. Тобто заявлений позов подано з метою стягнення грошових коштів, які стали власністю відповідача.

У розглядуваному спорі відсутній публічно-правовий характер, а подача такого позову суб'єктом владних повноважень не містить ознак здійснення таким позивачем владних управлінських функцій у розглядуваних правовідносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ініційований позивачем судовий спір стосується вимог про (стягнення) відшкодування шкоди і відноситься до компетенції судів цивільної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція відображена у висновках Верховного Суду України, зокрема у постанові від 22.09.2015 року по справі № п/811/3781/14.

Згідно ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Згідно ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати і провадження по адміністративній справі закрити.

Позивачу слід роз'яснити, що розгляд заявленого спору належить до юрисдикції цивільного суду.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року у справі № 813/5185/14 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 16.05.2016 року.