Справа № 345/25/16-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Справа № 876/1348/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

11 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФ України в Івано-Франківській області) у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років з 15 вересня 2011 року з урахуванням вислуги на день звільнення, станом на 15 вересня 2011 року становить календарна 20 років 08 місяців 12 днів, відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2016 року у справі № 345/25/16-а вказаний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ГУПФ України в Івано-Франківській області просить зазначену постанову скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пільгова вислуга років для визначення права на пенсію з 01 жовтня 2011 року не враховується, що судом першої інстанції до уваги не взято. Крім того, звертає увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.ст. 99 КАС України, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року УМВС України в Івано-Франківській області було зобов'язано зарахувати до вислуги років час навчання в Рогатинському радгосптехнікумі в період з 01 вересня 1988 року по 27 лютого 1992 року з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

На виконання постанови суду управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (далі УМВС) направило пакет документів до ГУПФУ в Івано-Франківській області для вирішення питання про призначення ОСОБА_4 пенсії за вислугою років, проте згідно з рішенням ГУПФУ від 15.12.2015 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії позивачу за вислугу років з посиланням на прийняття Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набув чинності з 01.10.2011 року і яким внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Тому відповідачем ГУПФ України в Івано-Франківській області неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції від 04.04.2006 року), у зв'язку із чим позовні підлягають до задоволення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ України. Відповідно до наказу УМВС від 20.10.2011 № 130 о/с, майора міліції ОСОБА_4 - інспектора з розшуку Калуського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи при управлінні ДАІ УМВС звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом «ж» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням) з 15.09.2011 року. При цьому відповідно до вказаного наказу вислуга позивача на день звільнення становила 18 років 11 місяців 15 днів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року УМВС було зобовязано зарахувати до вислуги років час навчання в Рогатинському радгосп технікумі у період з 01.09.1988 року по 27.02.1992 року з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби.

На виконання цього судового рішення наказом УМВС № 628 о/с від 05.11.2015 року було внесено зміни до наказу № 130 о/с від 20.10.2011 року та зазначено, що вислуга років ОСОБА_4 на день звільнення 15.09.2011 року становила 20 років 8 місяців 12 днів.

11 грудня 2015 року позивач звернувся до ГУПФ України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в призначенні якої йому було відмовлено, відповідно до рішення відповідача від 15.12.2015 року.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року .

Відповідно до п. «а» статті 12 Закону (в редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-IV) (далі - Закон) право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» № 3591-IV від 4 квітня 2006 року (набрав чинності 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями.

Так, статтю 12 Закону викладено в іншій редакції, зокрема, пункт «а» викладено у такій редакції:

«Пенсія за вислугу років призначається

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

При цьому ОСОБА_4 був звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС № 130 о/с від 20.10.2011 року, а звернувся до відповідача за призначенням йому пенсії лише 11.12.2015 року.

На думку апеляційного суду, оскільки пенсія призначається лише за бажанням особи, то спірні правовідносини між сторонами виникли на час звернення ОСОБА_4 до пенсійного органу.

На час звернення ОСОБА_4 до відповідача про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до вказаної норми до уваги приймалася лише вислуга у календарних роках, якої у позивача у встановленому розмірі не було, а отже у ГУПФ України в Івано-Франківській області не було підстав для призначення йому такої пенсії.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2016 року у справі № 345/25/16-а та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена 19 травня 2016 року.