Справа № 815/4759/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4759/15

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

секретар -Ханділян Г.В.,

за участю: представника позивача - Надельнюк Т.М.,

представників відповідача - Бурдейній І.Д., Ніколаєвій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу приватного підприємства "Аудиторська фірма "Практикум-Аудит" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Аудиторська фірма "Практикум-Аудит" до Аудиторської палати України про визнання нечинним (скасування) рішення та визнання таким що не створює жодних правових наслідків, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПП "Аудиторська фірма "Практикум-Аудит" звернулася з адміністративним позовом про визнання нечинним (скасування) рішення від 29.01.2015р. №307/4, визнання рішення від 29.01.2015р. №307/4 таким, що не створює жодних правових наслідків для ПП "АФ "Практикум-Аудит" крім тих, які передбачені Положенням про зовнішні перевірки системи контролю якості аудиторських послуг, тому позивач вважається таким, що пройшов перевірку системи контролю якості аудиторських послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що за результатами зовнішньої перевірки системи контролю якості ПП "АФ "Практикум-Аудит" від 25.12.2014р., відповідачем було прийнято рішення від 29.01.2015р. №307/4 про непроходження позивачем перевірки системи контролю якості аудиторських послуг, яке на думку позивача, є протиправним, ґрунтується на помилкових висновках звіту Аудиторської палати України за результатами перевірки системи контролю якості аудиторських послуг від 25.12.2014р. №184-КК, без урахування заперечення ПП "АФ "Практикум-Аудит" профільною комісією Аудиторської палати України при підготовці проекту рішення №307/4 від 29.01.2015р. Позивач зазначив, що, скориставшись п.6.12 Положення №231/12, надав заперечення на усі 13 пунктів зауважень зазначених у Звіті №184-КК згідно яких ПП "АФ "Практикум-Аудит" при перевірці системи контролю якості контролерами було проігноровано приписи п.5.2.1 Положення №231/12 в частині необхідності дотримання фундаментальних принципів Кодексу етики «об'єктивність» і «професійна компетентність». Крім того, позивач зазначав, що листом від 07.04.2015р. №01-01025/311 (відповідь на скаргу №2 від 23.03.3015р.) АПУ повідомила, що Комісія з професійної етики не встановила в діях контролера порушень, а висновки Звіту №184-КК відповідають нормативно - правовим актам АПУ та повідомлено що розгляд скарги №3 від 23.02.2015р. щодо скасування рішення АПУ №307/4 буде включено до порядку денного чергового засідання відповідача, проте відповідного рішення щодо розгляду скарги від 23.02.2015р. №3 позивачу не надано, а лише повідомлено ПП "АФ"Практикум-Аудит" листом №01-01-25/385 від 07.05.2015р. про залишення скарги №3 без задоволення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ПП "Аудиторська фірма "Практикум-Аудит" подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Аудиторської палати України від 28.11.2013р. №283/7 затверджено план зовнішніх перевірок системи контролю якості аудиторських фірм та аудиторів на 2014 рік до якого включено ПП "АФ "Практикум-Аудит".

Направлення на проведення перевірки №184-КК від 11.12.2014р. та заява -зобов'язання про нерозголошення конфіденційної інформації членів робочої групи було отримане керівником ПП "АФ "Практикум-Аудит" Надельнюк Т.В 25.12.2014р., про що свідчить відмітка та підпис на зазначеному направленні.

Комітетом з контролю якості аудиторських послуг проведено перевірку системи контролю якості аудиторських послуг ПП «АФ «Практикум-Аудит», про що складено звіт №184-КК від 25.12.2014р., у якому зазначені наступні ідентифіковані зауваження:

1. «Щодо МСКЯ 1, ПНПКЯ 1» - не надані документи, які свідчать про отримання підтверджень дотримання політик та процедур щодо незалежності від аудиторів, які виконували контроль якості виконання завдання та моніторинг. Не надані письмові докази здійснення перевірки контролю якості виконання завдання на відповідних етапах аудиту. Задокументовано огляд контролю якості виконаного завдання в цілому (стосовно відібраного завдання № 1 - 17.04.2013 р., за кілька днів до надання висновку 22.04.2013р.).

2. «Щодо МСА 230 «Аудиторська документація» - надані окремі робочі документи не містять дат складання, підписів, перехресних посилань, відповідних висновків аудитора. Процедури по суті в робочих документах задокументовані не у повному обсязі.

3. «Щодо МСА 260 «Повідомлення інформації з питань аудиту тим, кого наділено найвищими повноваженнями», МСА 265 «Повідомлення інформації про недоліки внутрішнього контролю тим, кого наділено найвищими повноваженнями, та управлінського персоналу» - інформування управлінського персоналу проведено на початку аудиту, що не відповідає вимогам МСА 260 та МСА 265 щодо повідомлення інформації з питань аудиту та недоліки внутрішнього контролю, які виявлено під час проведення аудиту.

4. «Щодо МСА 450 «Оцінка викривлень, ідентифікованих під час аудиту» - надано робочі документи з питань оцінки викривлень, ідентифікованих під час аудиту, в яких не визначена сума, нижче якої викривлення вважаються явно незначними, та висновок аудитора щодо суттєвості цих не виправлених викривлень, взятих окремо або в сукупності.

5. «Щодо МСА 505 «Зовнішні підтвердження» - не надані робочі документи щодо виконання процедур зовнішніх підтверджень. Наявний окремий акт звірення дебіторської заборгованості на явно несуттєву суму, і не на звітну дату (стосовно відібраного завдання №1)

6. «Щодо МСА 510 «Перші завдання з аудиту - залишки на початок періоду» - не надано для перевірки документальне підтвердження отримання достатніх та прийнятних аудиторських доказів стосовно того, чи існують викривлення залишків на початок періоду, які суттєво впливають на фінансову звітність поточного періоду.

7. «Щодо МСА 530 «Аудиторська вибірка» - не задокументовані процедури використання аудиторської вибірки.

8. «Щодо МСА 540 «Аудит облікових оцінок, у тому числі облікових оцінок за справедливою вартістю, та пов'язані з ними розкриття інформації» - не надані докази того, що при виконанні завдань здійснювались процедури щодо перевірки облікових оцінок.

9. «Щодо МСА 550 «Пов'язані сторони» - робочі документи не містять інформації щодо повного переліку пов'язаних сторін, відносин і операцій з ними. В робочих документах аудитора не задокументовані виконані процедури перевірки наявності пов'язаних сторін відповідно до отриманої інформації управлінського персоналу та повного розкриття цієї інформації в фінансовій звітності.

10. «Щодо МСА 560 «Подальші події» - не надані докази здійснення процедур щодо подальших подій. Наявний контрольний лист по дослідженню подальших подій, який не містить задокументованих процедур по суті.

11. «Щодо МСА 570 «Безперервність» - не задокументовано процедур по суті щодо розгляду припущення про безперервність діяльності підприємства. Наявний контрольний лист по дослідженню дотримання принципу безперервності.

12. «Щодо МСА 580 «Письмове запевнення» - докази отримання письмових запевнень від управлінського персоналу для перевірки не надані, відповідно до вимог МСА 580.

13. «Щодо МСА 700 «Формулювання думки та надання звіту щодо фінансової звітності» МСА 705 «Модифікації думки у звіті незалежного аудитора» - при складанні аудиторського висновку (звіту) не враховано вимоги Роз'яснення затвердженого рішенням АПУ від 04.04.2013р. №266/15 «Щодо особливостей формату та змісту аудиторського висновку (звіту незалежного аудитора) за результатами аудиту річної за 2012 рік фінансової звітності при розкритті інформації емітентами цінних паперів, за умови обрання емітентом датою переходу на МСФЗ 01.01.2012р.

Відповідно до витягу з протоколу №54 від 22.01.2015р. Комісією з контролю якості та професійної етики було вирішено: пропонувати Аудиторській палаті України, відповідно до п. 8.2.2 Положення про зовнішні перевірки, визнати такою, що не пройшла перевірку системи контролю якості аудиторських послуг аудиторська фірма ПП «АФ «Практикум-Аудит»; проект рішення про відповідність системи контролю якості аудиторських послуг надати на засідання Аудиторської палати України.

Рішенням АПУ від 29.01.2015р. №307/4 визнано таким, що не пройшло перевірку системи контролю якості аудиторських послуг ПП «АФ «Практикум -Аудит».

Вказані обставини сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Аудиторської палати України від 29.01.2015р. №307/4 в частині визнання ПП "АФ "Практикум-Аудит" таким, що не пройшло перевірку системи контролю якості аудиторських послуг є законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується по суті із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на те, що спірне Рішення Аудиторської палати України про не проходження позивачем перевірки системи контролю якості аудиторських послуг не є рішенням суб'єкта, яке впливає на права і інтереси позивача.

Так, статтею 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний суду України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним.

Відповідно до статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси. Тому завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність установленого судом факту їх порушення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 22.03.2016 року. справа № п/800/484/15, номер судового рішення в ЄДРСРУ 56786274.

Пунктом 22 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Конституційний Суд України у справі про відповідальність юридичних осіб (рішення від 30 травня 2001 року у справі N 1-22/2001), аналізуючи приписи пункту 22 статті 92 Конституції України, зазначив, що ця норма спрямована не на встановлення видів юридичної відповідальності. Цією нормою визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності, підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. Загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну.

Позивач є суб'єктом господарської діяльності у сфері надання аудиторських послуг.

Відповідач - Аудиторська палата України відповідно до статті 365 ГК України - самоврядний орган, що здійснює сертифікацію суб'єктів, що має намір займатися аудиторською діяльністю, затверджує програми підготовки аудиторів, норми і стандарти аудиту, веде облік аудиторських організацій та аудиторів.

Правовий статус та порядок діяльності Аудиторської палати України визначається законом про аудиторську діяльність та іншими прийнятими відповідно до цього нормативно-правовими атами .

Аудиторська палата України функціонує як незалежний орган, правовий статус та порядок діяльності якої визначається нормами Закону України «Про аудиторську діяльність» від 22.04.1993 р. № 3125-XI(далі Закон № 3125-XI).

Згідно вимог Закону № 3125-XII , Аудиторська палата України виконує функції нормативного забезпечення розвитку аудиту в Україні, здійснює сертифікацію осіб, які мають намір займатися аудиторською діяльністю, веде Реєстр аудиторських фірм та аудиторів, визначає порядок його ведення, затверджує програми підготовки аудиторів та, за погодженням з Національним банком України, програми підготовки аудиторів, які здійснюватимуть аудит банків, затверджує стандарти аудиту та ін.

Згідно вимог ст.364 ГК України аудитором може бути особа, яка має сертифікат, що визначає її кваліфікаційну придатність на зайняття аудиторською діяльністю на території України.

Відповідно до статі 4 Закону № 3125-XII аудитором може бути фізична особа, яка має сертифікат, що визначає її кваліфікаційну придатність на заняття аудиторською діяльністю на території України.

Аудитор має право займатися аудиторською діяльністю як фізична особа - підприємець або у складі аудиторської фірми з дотриманням вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Аудитор має право займатися аудиторською діяльністю як фізична особа - підприємець лише після включення його до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів.

Відповідно до приписів статті 5 Закону № 3125-XII аудиторська фірма - юридична особа, створена відповідно до законодавства, яка здійснює виключно аудиторську діяльність.

Право на здійснення аудиторської діяльності мають аудиторські фірми, включені до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів.

Згідно зі статтями 12, 22 Закону № 3125-XII повноваження Аудиторської палати України визначаються цим Законом та Статутом Аудиторської палати України.

Статут Аудиторської палати України приймається двома третинами голосів від загальної кількості членів Аудиторської палати України.

Аудиторська палата України: 1) здійснює сертифікацію осіб, які мають намір займатися аудиторською діяльністю; 2) затверджує стандарти аудиту; 3) затверджує програми підготовки аудиторів та за погодженням з Національним банком України програми підготовки аудиторів, які здійснюватимуть аудит банків; 4) веде Реєстр; 5) здійснює контроль за дотриманням аудиторськими фірмами та аудиторами вимог цього Закону, стандартів аудиту, норм професійної етики аудиторів; 6) здійснює заходи із забезпечення незалежності аудиторів при проведенні ними аудиторських перевірок та організації контролю за якістю аудиторських послуг; 7) регулює взаємовідносини між аудиторами (аудиторськими фірмами) в процесі здійснення аудиторської діяльності та у разі необхідності застосовує до них стягнення; 8) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та Статутом Аудиторської палати України.

За неналежне виконання професійних обов'язків до аудитора (аудиторської фірми) можуть бути застосовані Аудиторською палатою України стягнення у вигляді попередження, зупинення чинності сертифіката на строк до одного року або анулювання сертифіката, виключення з Реєстру.

Порядок застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень визначається Аудиторською палатою України.

Рішення Аудиторської палати України щодо застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень можуть бути оскаржені до суду.

До аудиторів можуть бути застосовані інші види відповідальності відповідно до закону.

Порядок застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень за неналежне виконання професійних обов'язків затверджено рішенням Аудиторською палатою України від 15 листопада 2007 року N 184/4 (далі - Порядок N 184/4), на підставі якого АПУ приймаються рішення про застосування стягнень.

Із наведеного впливає, що види відповідальності суб'єктів аудиторської діяльності та їх перелік визначається виключно законом.

Спірне Рішення Аудиторської палати України про не проходження позивачем перевірки системи контролю якості аудиторських послуг як вид юридичної відповідальності не передбачений законом та не впливає на господарську діяльність позивача з огляду на наступне.

Згідно з п. 7.2.2 «Положення про зовнішні перевірки системи контролю якості, аудиторських послуг», затверджених рішенням Аудиторської палати України від 30.10.2014 № 302/9 ( далі Положення 302/9) усім суб'єктам аудиторської діяльності, які не пройшли перевірку системи контролю якості аудиторських послуг, встановлено 6 - місячний термін для вжиття заходів з метою усунення недоліків системи контролю якості.

Комітетом з контролю після закінчення встановленого терміну проводиться повторна перевірка суб'єктів аудиторської діяльності на предмет усунення недоліків системи контролю якості.

Відповідно до підпункту 7.3.6 пункту 7.3 «Положення про зовнішні перевірки системи контролю якості аудиторських послуг, затверджених рішенням Аудиторської палати від 30.10.2014 року № 302/9 уповноважена організація розглядає результати перевірки у строк до 30 календарних днів і приймає рішення про відповідність (або невідповідність) системи контролю якості суб'єкта аудиторської діяльності, після чого направляє профільній комісії клопотання про затвердження АПУ її рішення та видачі суб'єкту аудиторської діяльності відповідного свідоцтва.

Профільна комісія за результатами доповідей членів профільної комісії, які здійснювали координацію та консультування груп із перевірки, розглядає узагальнені дані про результати перевірок, підготовлені Комітетом з контролю якості, та клопотання уповноваженої організації та за наслідками їх розгляду подає на чергове засідання АПУ проект рішення про наявність та відповідність системи контролю якості аудиторських послуг.

Залежно від наявності у суб'єкта аудиторської діяльності впровадженої системи контролю якості та ступеня її відповідності професійним стандартам АПУ приймає рішення про визнання суб'єкта аудиторської діяльності таким, що: пройшов перевірку системи контролю якості аудиторських послуг; не пройшов перевірку системи контролю якості аудиторських послуг ( підпункти 8.2.1 , 8.2.2 пункту 8.2 Положення 302/9).

Пунктом 8.3. Положення 302/9 передбачено, що у разі визнання суб'єкта аудиторської діяльності таким, що пройшов перевірку системи контролю якості аудиторських послуг, АПУ видає йому Свідоцтво про відповідність системи контролю якості. Свідоцтво підписується Головою АПУ та головою профільної комісії.

Строк чинності Свідоцтв про відповідність системи контролю якості становить п'ять років, починаючи з року, наступного за роком, у якому проведено перевірку. Строк чинності Свідоцтва вказується в Свідоцтві під час його видачі.

У разі прийняття АПУ рішення про виключення суб'єкта аудиторської діяльності з Реєстру аудиторських фірм та аудиторів, видане йому Свідоцтво про відповідність системи контролю якості анулюється, про що зазначається у відповідному рішенні АПУ. ( пункт 8.4 Положення 302/9).

У разі визнання суб'єкта аудиторської діяльності таким, що не пройшов перевірку системи контролю якості аудиторських послуг, АПУ встановлює йому строк від 6 до 12 місяців з дати прийняття рішення для усунення недоліків системи контролю якості. Після закінчення встановленого строку суб'єкт аудиторської діяльності підлягає повторній перевірці на предмет усунення недоліків системи контролю якості у порядку, визначеному цим Положенням ( пункт 8.5 Положення 302/9).

Якщо після закінчення встановленого у пункті 8.5 строку для усунення недоліків, при наявності трьох чи більше виконаних завдань за період після попередньої перевірки, суб'єкт аудиторської діяльності відмовляється без поважних причин від проходження повторної перевірки, він вважається таким, що не усунув недоліки системи контролю якості (пункт 8.7 Положення 302/9)

У разі неусунення недоліків протягом установленого строку результати перевірки системи контролю якості такого суб'єкта аудиторської діяльності підлягають розгляду на Дисциплінарній комісії АПУ (пункт 8.8 Положення 302/9).

Таким чином, згідно приписів вказаного положення єдиним правовим наслідком рішення про не проходження перевірки системи контролю якості аудиторських послуг є лише розгляд цього питання Дисциплінарною палатою Аудиторської палати України, яка і розглядає можливість застосування дисциплінарного стягнення, вид якого визначений чинним законодавством України, та саме це рішення впливає на права та обов'язки суб'єкта аудиторських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на момент розгляду справи має свідоцтво про включення до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів №4168. Згідно рішення Аудиторської палати України від 30.05.2013 року 327/3 термін чинності Свідоцтва продовжено до 30.05.2018 року.( а.с. 37,т.1).

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія Сертифіката аудитора №006413 Надельнюк Т.В. (директор - ПП «Аудиторська фірма «Практикум -Аудит»), дія якого Рішенням Аудиторської палати України від 4 квітня 2013 року 3266/2 продовжено до 24 квітня 2018 року( а.с. 176 ,т.2).

Будь-які рішення про анулювання чи припинення вищевказаних Свідоцтв відповідачем не приймалось.

Не зупинена дія вищевказаних Свідоцтва також і спірним рішенням відповідача.

Отже, така позовна вимога заявлена передчасно, з огляду на те, що рішення про не проходження підтвердження перевірки за критерієм юридичної значимості, не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків,

Будь яких доказів щодо обмеження діяльності позивача у сфері надання аудиторських послуг судом не встановлено , тому суд апеляційної інстанції зазначає , що позивач лише припускає, що такі обмеження можуть мати місце у майбутньому та фактично просить суд вирішити не існуючий спір, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог у розглядуваному випадку.

Посилання позивача на приписи пункту 3 Положення з національної практики контролю якості аудиторських послуг, затверджених рішенням Аудиторської палати України від 27.09.2007 р. № 182/4 ( із змінами та доповненнями), відповідно до якого суб'єкти аудиторської діяльності, які за наслідками повторної перевірки на предмет усунення недоліків системи контролю якості не отримали підтвердження Аудиторською палатою України відповідності створеної системи контролю якості аудиторських послуг, з 1 січня 2013 року не мають права виконувати завдання з обов'язкового аудиту фінансової звітності, суд до уваги не приймає, оскільки такий вид фактичного обмеження права здійснення аудиторської діяльності не передбачений приписами статті 22 Закону № 3125-XII.

Не передбачений такий вид організаційно-правового характеру, що застосовується відповідним уповноваженими органам, будь-якими іншими нормативно-правовими актами.

Власне внесення такої інформації про обмеження права аудитора виконувати завдання з обов'язкового аудиту фінансової звітності є дією відповідача, яка безпосередньо впливає на права та обов'язки позивача та може бути оскаржена до суду.

Проте така дія позивачем не оскаржувалась.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку вищезазначеному виду організаційно-правового характеру враховує правою позицію Верховного суду України, висловлену у постановах від10.12.2013 справа № 21-450а13, номер судового рішення в ЄДРСРУ 36475606 та від 25.06.2011, справа № 21-36а11, номер судового рішення 17914381, відповідно до якої підзаконний нормативний акт, який встановлює додаткові підстави для обмеження господарської діяльності, не може змінювати правило, відповідно до якого у разі незгоди суб'єкта господарської діяльності з таким обмеженням права на здійснення господарської діяльності, застосування такого заходу здійснюється у судовому порядку.

Окрім того, відповідно до пункту 3.18 «Порядку ведення Реєстру аудиторських фірм та аудиторів», затвердженого рішенням Аудиторської палати України від 26.04.2007 року № 176/7, рішення про виключення аудиторської фірми або аудитора з Реєстру за підставами, наведеними у підпунктах 3.1.4,3.1.5, 3.1.6 та 3.1.8 цього порядку приймається Аудиторською палатою України за поданням Дисциплінарної комісії Аудиторської палати України.

Згідно пункту 3.3 вказаного Порядку, виключення аудиторської фірми ( аудитора) з Реєстру з анулюванням Свідоцтва здійснюється на підставі рішення Аудиторської палати України, яке на момент вирішення спірних правовідносин відсутнє.

Належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що спірне рішення відповідача не випливає на права та обв'язки позивача, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання нечинним (скасування) рішення слід відмовити.

З цих же підстав не підлягає задоволенню вимога про визнання рішення таким, що не створює жодних правових наслідків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову саме з урахуванням наведеного.

Суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, але передчасно (помилково) надав юридичну кваліфікацію тім порушенням, які встановлені відповідною перевіркою, у зв'язку з чим зазначене мотивування слід виключити із спірного рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог частини 2 статті 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилами пункту 1 частини статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 201 КАС України, підлягає зміні в частині мотивів, з яких суд першої інстанції виходив, відмовляючи у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Аудиторська фірма "Практикум-Аудит" задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року у справі № 815/4759/15 - змінити, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та зазначити мотиви за цією постановою, які викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року у справі № 815/4759/15 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення рішення суду у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі - 16 травня 2016 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин