Справа № 813/6424/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року № 813/6424/15

о 17 год. 33 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько - російського підприємства «Комп'ютекс Авто» ЛТД, представник - Санін А.І.
до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, представник - Каранець Р.В. Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області, представник - Каранець Р.В.
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю спільне українсько - російське підприємство «Комп'ютекс Авто» ЛТД звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області у якому з врахуванням уточнень до позовних вимог просив визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не згідний із висновками відповідача викладеними в акті перевірки, на підставі яких прийнято спірне рішення. Документальна позапланова перевірка позивача за період з 06.07.2015 року по 10.07.2015 року, як це зазначено в акті перевірки відповідача, не проводилась, оскільки ревізори 07.07.2015 року лише прибули на підприємство, залишили на підприємстві копію наказу на перевірку, отримали підпис бухгалтера на направленнях, що вона з ними ознайомлена, пішли і більше на підприємство не приходили. При розгляді скарги позивача працівниками «Пульс» ДФС України було встановлено, що інспектори ДПІ у Франківському районі м. Львова Паламар В.Й. та ГУ ДФС у Львівській області Місюра О.В. дали покази, що вони документальну перевірку на підприємстві не проводили. В акті перевірки, як підставу її проведення, зазначено п. 78.1.11 ПК України - отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону. Проте, ні судового рішення, ні постанови слідчого відповідачем посадовим особам позивача представлено не було. Отже, в ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області були відсутні підстави для проведення перевірки ТОВ СП «Комп'ютекс Авто» ЛТД.

Позивач зазначає, що зазначені в акті перевірки порушення відповідач обґрунтував цифровими даними із Z звітів по РРО за січень-квітень 2015 року, з декларацій по акцизному податку за цей ж період.

Основним видом діяльності ТОВ СП «Комп'ютекс Авто» ЛТД є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Позивач в січні-квітні 2015 року заключив ряд договорів на відпуск нафтопродуктів з різними суб'єктами господарювання. На підприємстві здійснювалась оптова торгівля нафтопродуктами на підставі договорів-поставок, а не роздрібна торгівля через РРО. Оплата по договорах-поставках покупцями здійснювалась в безготівковій формі через банківський рахунок підприємства. Вказані господарські операції відображено в оборотно-сальдових відомостях по 361 та 631 рах. в частині взаєморозрахунків між ТОВ СП «Комп'ютекс Авто» ЛТД та суб'єктами господарювання - покупцями нафтопродуктів, на відпущені нафтопродукти позивачем виписано податкові накладні. Сам відпуск нафтопродуктів відбувався безпосередньо по відомостях. Тому, враховуючи узгоджені умови відпуску нафтопродуктів своїм покупцям, позивач проводив через АЗС не лише операції з продажу нафтопродуктів (пального) кінцевим споживачам, але операції з відпуску нафтопродуктів (пального) суб'єктам господарювання, які закупили його по безготівковому розрахунку та використовували в своїй подальшій комерційній діяльності, що не заборонено нормами діючого законодавства. При цьому, в цих випадках розрахунки через РРО вже не проводились, чеки не вибивались, так як оплата за оптові партії нафтопродуктів надходила від суб'єктів господарювання через банк на розрахунковий рахунок підприємства. В той час, для внутрішнього контролю по підприємству, відомості про ці операції ТОВ СП «Комп'ютекс Авто» ЛТД відображало в Z звітах по РРО. Це не заборонено по бухгалтерському обліку.

Описані вище фінансово-господарські операції позивача не підпадають під роз'яснення п. 2 листа ДФС « України від 18.03.2015 року № 9132/7/99-99-19-03-03-17 «Щодо практичного застосування положень Кодексу» та не є об'єктом оподаткування акцизними податком з роздрібних продажів відповідно до п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Кодексу.

Також, позивач зазначає що підприємство стоїть на обліку, як основний платник в ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області. Відповідно, у разі можливого допущення позивачем порушень у сфері податкового законодавства, застосувати податкове повідомлення-рішення до нього має лише вказана ДПІ.

Однак, спірне рішення, прийняте неналежним суб'єктом владних повноважень, а саме ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області, що вже є достатньою підставою для його скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що в ході проведення перевірки позивача встановлено порушення позивачем ПК України, зокрема п.п. 213.1.9. п. 213.1. ст. 213, п.п. 215.3.10. п. 215.3. ст. 215, п. 216.9. ст. 216, що призвело до заниження податкових зобов'язань із сплати акцизного податку щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 68016,36 грн., в тому числі: в січні 2015 року на суму 17101,95 грн., в лютому 2015 року на суму 17050,28 грн., в березні 2015 року на суму 18990,04 грн., в квітні 2015 року на суму 14874,09 грн.

Згідно ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг, оптова торгівля - це вид неономічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю, для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю, для виробничого споживання та надання пов'язаних з цим послуг.

Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використовування

Датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції згідно Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами-підприємцями, які сплачують єдиний податок - дата надходження оплати за проданий товар (п. 216.9. ст. 216 ПК України).

Згідно Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно з розділом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 року №281/171/578/155:

талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання ж АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому;

платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг;

смарт-картка (паливна картка) є платіжною карткою із вмонтованим мікроконтролером як носієм та обробником інформації, потрібної для ініціювання переказу коштів та/або виконання службових операцій (п. 2.1. розділу 2 Правил Національної системи масових електронних платежів, затверджених постановою Національного банку України від 10.12.2004 року №620).

Вимоги щодо обігу, використання (видачі водіям тощо) та зберігання платіжних паливних карток (у т.ч. смарт-карток) і талонів встановлюються договором про відпуск палива і паливно-мастильних матеріалів за паливними картками між покупцем і продавцем. Паливна картка, талони передаються на підприємство за актом приймання-передачі після оплати вартості згідно з умовами договору. Підтвердженням факту отримання пального можуть бути видаткові документи або чеки терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС.

Згідно п. 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року за №1442, зазначено: «Роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафторпродуктів».

Згідно вказаних Правил розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Відповідно, через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів, кінцевому споживачеві - як громадянам так і суб'єктам господарювання (п. 2 Правил .№1442 та ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять»), а тому такі операції є об'єктом оподаткування акцизним податком відповідно до п.п. 213.1.9. п. 213. 1. ст. 213 ПК України. Отже, при відпуску через мережу АЗС нафтопродуктів здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з п. 216.9. ст. 216 ПК України. Тобто у позивача не було підстав відображати у графі 4 додатків 6 до декларацій акцизного податку «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації-суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами» відображати вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі, в тому числі у мережі громадського харчування, в тому числі від реалізації товарів для комерційного використання в січні 2015 року на суму 212114,00 грн., в лютому 2015 року на суму 518194,00 грн., в березні 2015 року на суму 602042,00 грн., в квітні 2015 року на суму 431889,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань із сплати акцизного податку щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в січні 2015 року на суму 10605,00 грн., в лютому 2015 року на суму 25910,00 грн., в березні 2015 року на суму 30102,00 грн., в квітні 2015 року на суму 21594,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

17.07.2015 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ СП «Комп'ютекс Авто» ЛТД з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати акцизного податку з реалізації підакцизних товарів за період з січень, лютий, березень, квітень, 2015 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 540/22-02/22331602.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п. 213.1.9. п. 213.1. ст. 213, п.п. 215.3.10. п. 215.3. ст. 215, п.п. 216.9. ст. 216 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань із сплати акцизного податку щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у січні 2015 року в сумі 10605,00 грн., у лютому 2015 року в сумі 25910,00 грн., у березні 2015 року в сумі 30102,00 грн., у квітні в сумі 21594,00 грн.

18.08.2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення за № 000582200, яким згідно з п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 123.1. ст. 123 ПК України на підставі акта перевірки № 540/22-02/22331602 від 17.07.2015 року встановлено порушення - п.п. 213.1.9. п. 213.1. ст. 213, п.п. 215.3.10. п. 215.3. ст. 215, п.п. 216.9. ст. 216 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 110263,75 грн., в тому числі основний платіж - 88211,00 грн., та штрафні (фінансові) санкції - 22052,75 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 213.1.9. п. 213.1. ст. 213 ПК України, об'єктами оподаткування є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно п.п. 215.3.10. п. 215.3. ст. 215 цього ж Кодексу, податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками, для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків.

Згідно п. 216.9. ст. 216 цього ж Кодексу, датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Позивачем на підтвердження обґрунтування позовних вимог надано суду копії наступних документів:

- договору поставки № ДГ - 007 від 18.02.2013 року, укладеного між ТОВ СП «Комп'ютекс Авто» ЛТД як - Постачальник, та ПП «Захід-Бетон-Буд» як Покупцем, згідно якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупцю нафтопродукти, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

- видаткових накладних № РН-0000465 від 31.01.2015 року, № РН-0000996 від 28.02.2016 року, № РН-0001788 від 31.03.2015 року, № РН-0002332 від 30.01.2015 року;

- талонів покупця на отримання нафтопродуктів на АЗС СУРП ТОВ «Комп'ютекс Авто» ЛТД.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог щодо відсутності проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з 06.07.2015 року по 10.07.2015 року, через неправомірні дії посадових осіб відповідача під час перебування на території підприємстві 07.07.2015 року та вручення наказу на перевірку, оскільки наслідки таких неправомірних дій посадових осіб відповідача, вже вичерпані, до таких посадових осіб застосовані заходи відповідальності крім цього, на думку суду самі лише неправомірні дії посадових осіб відповідача не можуть бути безумовною підставою для визнання протиправним і скасування спірного податкового повідомлення-рішення без перевірки судом суті дотримання позивачем вимог податкового законодавства.

Крім цього, допитані в якості свідків бухгалтер підприємства - ОСОБА_5 та директор ОСОБА_6 вказали, що на підприємстві 07.07.2015 року ревізорами було вручено їм наказ на перевірку. Бухгалтер на прохання ревізорів поставила підпис що ознайомлена з направленнями від 06.07.2015 року, аргументуючи своє прохання тим, що це прискорить проведення перевірки. Також, свідок ОСОБА_5 вказала, що через три дні після ознайомлення з наказом, саме в період перевірки, особисто занесла в податкову інспекцію підготовлений на вимогу ревізорів пакет документів - копії розхідних накладних виписаних на покупців пального, договорів купівлі-продажу та оборотно-сальдові відомості тощо. В подальшому 17.07.2015 року свідкам був наданий акт № 540/22-02/22331602 про результати документальної позапланової перевірки з яким вони ознайомилися, зауважень до вказаного акту свідки не мали.

Щодо спірного податкового повідомлення рішення, судом також не враховуються обґрунтування позовних вимог в цій частині, оскільки об'єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам, при цьому в незалежності від форми розрахунків. Разом з тим, саме по собі визначення «кінцевий споживач», передбачає, що придбані нафтопродукти будуть використані покупцем для власного споживання, а не будуть в подальшому реалізовані іншим особам, тобто використані в комерційних цілях.

Надані позивачем докази жодним чином не підтверджують факт реалізації позивачем нафтопродуктів суб'єктам підприємницької діяльності, які використовували таке пальне в своїй подальшій комерційній діяльності, оскільки пальне придбавалось безпосередньо в бензобаки автомобілів, що по суті унеможливлює подальший продаж такого пального з комерційною метою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджені (далі - Правила).

У пункті 2 Правил зазначено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів. Продаж нафтопродуктів (крім бензину, дизельного палива, скрапленого вуглеводневого газу) у дрібній розфасовці здійснюється також через спеціалізовані магазини, що продають товари господарського вжитку (спеціалізовані магазини).

Пунктами 34 та 35 цих Правил встановлено, що заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки. Дозволяється також відпускати нафтопродукти (крім скрапленого вуглеводневого газу) в тару споживача (металеві каністри). Заправка автотранспортних засобів провадиться за допомогою оператора АЗС або водієм самостійно під наглядом оператора.

Отже, законодавець визначив, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, а не оптовий, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу.

За своїм функціональним призначенням мережа автозаправних станцій використовується саме для роздрібної торгівлі нафтопродуктами, тобто реалізації для кінцевого споживача. Враховуючи специфіку зберігання, перевезення та реалізації нафтопродуктів оптова торгівля ними можлива лише через відповідні нафтобази, а не через АЗС.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача, оскільки при відпуску через мережу АЗС нафтопродуктів здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з п. 216.9. ст. 216 ПК України. У позивача не було підстав відображати у графі 4 додатків 6 до декларацій акцизного податку «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації-суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами» вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі, в тому числі у мережі громадського харчування, в тому числі від реалізації товарів для комерційного використання в січні 2015 року на суму 212114,00 грн., в лютому 2015 року на суму 518194,00 грн., в березні 2015 року на суму 602042,00 грн., в квітні 2015 року на суму 431889,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань із сплати акцизного податку щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в січні 2015 року на суму 10605,00 грн., в лютому 2015 року на суму 25910,00 грн., в березні 2015 року на суму 30102,00 грн., в квітні 2015 року на суму 21594,00 грн.

Також судом не враховуються обґрунтування позивача що спірне рішення прийняте неналежним суб'єктом владних повноважень, а саме ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області, оскільки згідно п. 86.5 ст. 86 ПК України, у разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, контролюючий орган, який проводив перевірку, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє акт (довідку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько - російського підприємства «Комп'ютекс Авто» ЛТД до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення № від 18.08.2015 року, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 16.05.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.