Справа № 816/38/16
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. Справа № 816/38/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

представника позивача Сукачової Ю.О.

представника відповідача Касумова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Торговий дім "Зернопродукт" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2016р. по справі № 816/38/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Торговий дім "Зернопродукт"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2016 року ТОВ "Компанія Торговий дім "Зернопродукт" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просило:

скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2015 року № ДПІ у м. Полтаві

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірне рішення винесено на підставі помилкових висновків Акта перевірки. Зазначав про правомірність віднесення до складу свого податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з ПП "Астарта трейд-М" на підставі належним чином оформлених первинних документів.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року в задоволені позову відмовлено.

ТОВ «Компанія Зернопродукт» (далі- позивач) не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позов .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ТОВ "Компанія Торговий дім "Зернопродукт" є платником податку на додану вартість, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві, видами діяльності позивача є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами , що підтверджується відповідними свідоцтвом платника ПДВ, довідкою ЄДРПОУ/а.с. 13-16/.

ДПІ у м. Полтаві проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Компанія Торговий дім "Зернопродукт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами перевірки складено акт від 01.12. 2015 року № 2865/16-01-22-02-09/36601015 /а.с. 18-86/

За висновками акту перевірки зазначено про порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України у зв'язку з чим допущено заниження суму податку на додану вартість на 390397,00 грн., в тому числі: за грудень 2012 року - на 9700,00 грн., за лютий 2013 року - на 17167,00 грн., за квітень 2013 року - на 6892,00 грн., за травень 2013 року - на 39663,00 грн., за вересень 2013 року - на 51294,00 грн., за жовтень 2013 року - на 81321,00 грн., за березень 2014 року - на 184360,00 грн.

15 грудня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 390 397,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 97 599,25 грн. /а.с. 17/.

Підставою для збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість слугували висновки податкового органу про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з підстав відсутності у позивача під час податкової перевірки оригіналів податкових накладних по господарським операціям позивача з ПП "Астарта трейд -М".

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений законом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.10.2012р. між позивачем та «Астарта трейд-М" укладено договір поставки № 03/10, за умовами якого позивач придбав нафтопродукти (газовий конденсат). За умовами договору ціна товару встановлюється в рахунках-фактурі, отримання товару здійснюється згідно поданої заяви, постачальник надає покупцю наступні товаросупроводжувальні документи : видаткову, податкову накладну, ТТН ( за вимогою покупця). ( т. 1 а.с. 188).

Також 04.03.2013р. між позивачем та «Астарта трейд - М" укладено договір поставки № 04/03/01, за умовами якого позивач придбав нафтопродукти (газовий конденсат). За умовами договору ціна товару встановлюється в рахунках-фактурі, отримання товару здійснюється згідно поданої заяви, постачальник надає покупцю наступні товаросупроводжувальні документи : видаткову, податкову накладну, ТТН ( за вимогою покупця). ( т. 1 а.с. 189).

На підтвердження виконання договорів позивачем, як до податкової перевірки так і суду надано первинні документи, зокрема договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, докази оприбуткування товару в бухгалтерському обліку, оплати товару , використання його в господарській діяльності та копії податкових накладних.

Фізичне переміщення придбаного товару, здійснено від постачальника власними автотранспортом позивача, що підтверджується товарно-транспортними накладними, свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів сідлового тягачу з прицепом, копіями наказів про призначення водіїв.

Оплата товару здійснена в повному обсязі в безготівковий спосіб, що підтверджується виписками з банку та журналом проводок.

Первинні документи містять дані щодо які дають змогу ідентифікувати особу контрагента, зауважень до їх форми та змісту податковим органом не висловлено.

Придбаний товар оприбутковано позивачем в бухгалтерському обліку, що підтверджується витягом з журналу проводок.

В подальшому товар переміщено на відповідальне зберігання та переробку до ТОВ «Полтававторма», ТОВ « Фесенко»,ТОВ «Енергетична альтернатива-7», що підтверджується договорами відповідального зберігання, актами приймання-передачі, та використано позивачем в господарській діляності, що підтверджується договорами на переробку давальницької сировини, актами приймання-передачі.

На час вчинення спірних операцій позивач та його контрагент були платниками податку на додану вартість.

Суд першої інстанції погодився із висновками податкового органу , що відсутність на час перевірки оригіналів податкових накладних є підставою для збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та неправомірне формування позивачем податкового кредиту.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Згідно зі статтею 159 КАС судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частини четверта, п'ята зазначеної статті).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення обмежився констатуванням відсутності оригіналів податкових накладених, проте не надав обґрунтування доводам позивача щодо наявності інших первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій та їх виконання, не дослідив обставини спірних господарських операцій, не врахував надання позивачем як до перевірки, так і до суду інших первинних документів та наявність об'єктивних причин не можливості надати оригінали податкових накладних.

Наведена неповнота встановлення обставин зі спору призвела до прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За пунктом 198.3 тієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірці, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 27 жовтня 2015 року у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та однозначно розтлумаченими доказами.

Відповідач, заперечуючи проти податкових наслідків господарських операцій платника з ПП «Астарта трейд - М», послався на лише на не надання позивачем під час перевірки оригіналів податкових накладних. З зазначеними доводами погодився і суд першої інстанції.

Втім зазначені доводи податкового органу є необґрунтованими з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в ході перевірки перевіряючими було встановлено, що СУ ФР Міндоходів у Полтавській області згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 23.10.2014р. по кримінальному провадженню було вилучено оригінали документів, що мають значення доказів в кримінальному провадженні, які відображають фінансово-господарську діяльність ТОВ « Компанія Торговий Дім Зернопродукт» .

З метою отримання документів в повному обсязі, відповідачем було перенесено термін проведення перевірки позивача до дати отримання в повному обсязі вказаних документів або забезпечення доступу даних, що підтверджується наказом № 164 від 25.05.2015р. ДПІ в м. Полтаві. (т.1 а.с.221)

На неодноразові звернення податкового органу до правоохоронних органів щодо надання копій документів та доступу до них, документи надані не були , відповідача було повідомлено про неможливість надання їх копій з підстав направлення документів до іншого органу, зокрема СУ ФР ГУ Міндоходів у Житомирській області та недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування. (а.с.222-224)

За заявою позивача проведення перевірки було поновлено.

Відповідно до п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідачем по справі не спростовується, що у позивача оригінали документів були вилучені правоохоронними органами, а тому зазначені обставини не свідчать про відсутність таких документів у нього.

Крім того, податкові накладні, видані ПП « Астарта трейд- М» зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, факт їх видачі та отримання підтверджується відповідними реєстрами, та відміткою податкового органу про їх прийняття. Крім того за даними «Системи автоматизованого співставлення даних податкової звітності та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України та додатку 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» розбіжностей між податковим кредитом та податковими зобов'язаннями на суму 234282 грн., в т.ч ПДВ 390 397 грн. не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СВ» до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Доводи відповідача, підтримані судом про безтоварний характер проведених операцій з підстав ненадання позивачем оригіналів податкових накладних колегія суддів не може визнати обґрунтованими, позаяк за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання платником податків товару та його використання у власній господарській діяльності, відсутність оригіналів податкових накладних не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Колегія суддів зазначає, що право платника податків на формування в податковому обліку витрат і податкового кредиту з ПДВ зумовлено юридичним складом, до якого належать такі юридичні факти, як реальність придбання платником податків у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податків;підтвердження необхідними первинними документами ( у тому числі податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг)).

Також суттєве значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента. Отже, під час дослідження обсягу податкових прав і обов'язків платника за господарською операцією суд не повинен обмежуватися перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а повинен оцінити всі докази в сукупності та взаємозв'язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.

За результатами дослідження таких документів у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про їх достатність для підтвердження дійсного виконання угод.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять товарність та реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, а отже податкове повідомлення-рішення від 15.12.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведених норм, процесуальним законом гарантовано право особи на відшкодування за рахунок суб'єкта владних повноважень понесених нею судових витрат, які документально підтверджені, у разі задоволення позову.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір за подання позову та апеляційної скарги , то він підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Торговий дім "Зернопродукт" задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2016р. по справі № 816/38/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Торговий дім "Зернопродукт" задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Компанія Торговий дім " Зернопродукт" витрати зі сплати судового збору в сумі 15 371,96 грн. (п'ятнадцять тисяч триста сімдесят одна гривня 96 копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 17.05.2016 р.