Справа № 805/714/16-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

16 травня 2016 р. Справа № 805/714/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Маковецькій О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача,

ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Департамент міського майна ММР,

про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, 22 лютого 2016 року звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_2, в якому просить суд скасувати постанову Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 14 грудня 2015 року № ВП 49558846.

Ухвалою суду від 26 квітня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено Департамент міського майна ММР, у зв'язку з тим, що вказана особа є стягувачем за виконавчим провадженням № 49558846, боржником за яким є позивач.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 20 лютого 2016 року нею отримано Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень усього нерухомого майна на суму 802,90 грн, що належить ОСОБА_1

Позивач вважає, що постанова Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 14 грудня 2015 року № ВП 49558846 прийнята з порушенням ч. 1 ст. 6, ч.ч. 2, 5 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч.ч. 1, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Вказує, що держвиконавцем не було надано оцінки яка саме майно підлягає арешту, в якому вигляді знаходиться майно, хто та коли зробив оцінку майна та виділив його зі спільної сумісної власності.

До суду позивач не з'явилась, 8 та 12 квітня 2016 року судом отримано її клопотання про розгляд справи без неї у зв'язку з відбуттям з міста внаслідок проведення АТО (а.с. 23, 30).

Представник відповідача до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи Відділ повідомлений судом належним чином. Причини неявки представника до суду не повідомлені.

В матеріалах справи містять надані Відділом на електрону адресу суду 25 квітня 2016 року копії матеріалів виконавчого провадження № 49558846 (а.с. 41-44), витребуваних судом ухвалами від 24 березня та 14 квітня 2016 року. Крім цього в матеріалах справи містять заперечення Відділу проти позову, в яких зазначено наступне (а.с. 38-39).

Держвиконавцем була прийнята постанова про арешт майна позивача та оголошення заборони його відчужувати на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення суду, на виконання якого видано виконавчий документ № 905/3266/13 від 17 листопада 2015 року, на підставі якого 4 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49673886. При цьому, майно із сумісної власності не виводилось. Стосовно тверджень позивача про порушення відповідачем п. 5 ст. 11 Закону № 606-XIV Відділом зазначено, що на виконання наказів Державної виконавчої служби України від 28 листопада 2013 року № 113/2, 114/2 договори про реалізацію арештованого майна з відповідними підприємствами - розірвані, нові договори станом на 4 грудня 2015 року не укладались. Крім цього, Наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16 квітня 2014 року запроваджено тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. У той же час, такі торги станом на теперішній час на території Донецької області не проводяться. Виходячи з наведеного, держвиконавцем не проведено опис та конфіскація майна.

Також зазначено, що на виконанні у відділу перебуває зведене виконавче провадження (ВП № 49673886), боржником у якому є позивач, на загальну суму боргу 19 323,43 грн, у яке об'єднано ще шість виконавчих документів, відповідно, арешт вважається накладеним не лише для забезпечення реального виконання рішення суду (ВП № 49558846), а для забезпечення виконання всіх виконавчих документів, що перебувають у зведеному виконавчому провадженні № 49673886. Доказів сплати позивачем боргу за вказаними виконавчими документами до Відділу не надходило (а.с. 38-39).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_2, до суду не з'явився; 12 квітня 2016 року судом отримано його клопотання про розгляд справи без нього у зв'язку з відбуттям з міста внаслідок проведення АТО (а.с. 30). Також у наданій до суду заяві ОСОБА_2 зазначив, що підтримує позов ОСОБА_1 повністю, а також зауважив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Департамент міського майна ММР, до суду не з'явився, на електрону адресу суду 16 травня 2016 року надав заяву, в якій просив суд розглядати справі за його відсутності (а.с. 54). В матеріалах справи містяться пояснення третьої особи стосовно заявлених позивачем позовних вимог, в яких Департаментом зазначено, що кошти за спірним виконавчим провадженням боржником на користь третьої особи не сплачені, а, отже, арешт майна боржника є правомірним. Просив суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 53-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 181 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 4. ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з викладеного у позові, Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 4 лютого 2016 року № 48887576, виданий Філією міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», з якого позивач дізналась про існування спірної постанови, позивач отримала поштою 20 лютого 2016 року (а.с. 3, 4).

В матеріалах справи міститься конверт, де адресатом зазначена позивач, відправником - Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», з якого вбачається, що дата відправки кореспонденції у цьому конверті - 10 лютого 2016 року (а.с. 6).

Інші докази, які свідчать про відправлення позивачу та отримання останньою Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 4 лютого 2016 року № 48887576, виданий Філією міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», в матеріалах справи відсутні.

Докази, які б спростовували факт отримання позивачем 20 лютого 2016 року вказаної кореспонденції 20 лютого 2016 року, в матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що із даним адміністративним позовом позивач до суду звернулась 22 лютого 2016 року (а.с. 7), тобто, в межах 10-денного строку, передбаченого ст. 181 КАС України та ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Постановою державного виконавця Жовтневого Відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Коноваловим Я.К. 14 грудня 2015 року у межах виконавчого провадження № 49558846, відкритого 4 грудня 2015 року (а.с. 43), при примусовому виконанні наказу Господарського суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року № 905/3266/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту міського майна ММР 802,90 грн судового збору за подання касаційної скарги. Як зазначено у даній постанові для забезпечення реального виконання рішення, керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення 20 355,73 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 в межах суми боргу (а.с. 4, 44).

Як зазначає відповідач у наданих суду письмових запереченнях, на виконанні Відділу перебуває зведене виконавче провадження (ВП № 49673886), боржником у якому є позивач, на загальну суму боргу 19 323,43 грн, у яке об'єднано ще шість виконавчих документів. При цьому відповідач зауважує, що арешт спірною постановою від 14 грудня 2015 року накладено не лише для забезпечення реального виконання рішення суду за ВП № 49558846, а для забезпечення виконання всіх виконавчих документів у ВП № 49673886, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів приєднання ВП № 49558846 до зведеного виконавчого провадження № 49673896, як і не надано доказів існування зведеного виконавчого провадження, яке об'єднує декілька ВП щодо боржника - позивача у справі.

Згідно відомостей про ВП № 49558846, що містяться на сайті Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (https://trade.informjust.ua/vpdoc/getdoc.aspx), в межах вказаного виконавчого провадження прийняті постанови: про відкриття виконавчого провадження (4 грудня 2015 року), про стягнення виконавчого збору (10 грудня 2015 року), про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (14 грудня 2015 року), про звернення стягнення на заробітну плату (інші доходи) боржника (14 грудня 2015 року), про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (14 грудня 2015 року). Інформація про приєднання цього виконавчого провадження до будь-якого зведеного на сайті відсутня. Зазначене підтверджується і копіями матеріалів ПВ 49558846, наданими суду відповідачем (а.с. 41-44).

Крім цього, як вже зазначалось судом, спірна постанова прийнята саме в межах ВП № 49558846, відкритого за для виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 905/3266/13 від 17 листопада 2015 року, а не у межах будь-якого іншого виконавчого провадження, зокрема, зведеного, як про це зазначає відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Позивач є стороною (боржником) виконавчого провадження № 49558846, відкритого на виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року № 905/3266/13.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскарження постанови, прийнятої в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання наказу Господарського суду (в тому числі постанови про стягнення виконавчого збору та накладення штрафів в межах цього виконавчого провадження) має відбуватись у порядку, встановленому Господарський процесуальним кодексом України.

Відповідно, оскарження спірної постанови відповідача, прийнятої в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року № 905/3266/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту міського майна ММР 802,90 грн судового збору, має відбуватись у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України.

Так, у п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року, від 14 вересня 2012 року № 10 та від 30 вересня 2013 року № 14 зазначено, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні. До юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Крім цього, у п. 3 зазначеної Постанови зазначено, що всі справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) з метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів, навіть у разі, коли у зведеному виконавчому провадженні відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення адміністративного суду. Юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об'єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, прийнятою спільною Колегією Верховного Суду України у складі суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України прийнята постанова (справа № 825/2566/14); постанові Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року (справа № 6-3077цс15); постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-2187цс15).

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи висновок суду щодо розгляду даної справи в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, беручи до уваги приписи п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

На виконання вимог ч. 2 ст. 157 КАС України суд роз'яснює позивачу, що розгляд заявлених позивачем позовних вимог належить до юрисдикції Господарському суді Запорізької області та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Департамент міського майна ММР, про скасування постанови.

Роз'яснити позивачу, що заявлені нею позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Роз'яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення з тією самою позовною заявою до адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду складена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені в судовому засіданні 16 травня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького окружного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадження або згідно з ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 19 травня 2016 року.

Суддя Волгіна Н.П.