Справа № 814/569/16
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

13 травня 2016 року Справа № 814/569/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЮГЕВРОТРАНС", пров. Очаківський, 42-А, Миколаїв, 54036

доГоловного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001

провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.03.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГЕВРОТРАНС" (далі по тексту також - позивач, Товариство), посилаючись на незаконність спірних повідомлень-рішень, звернулось до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та про скасування податкових повідомлень-рішень від 30.03.2016 року № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток у сумі 116 182,0 грн. за основним платежем та 58 091,0 грн. за штрафними санкціями, та від 30.03.2016 року № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 122 564,0 грн. за основним платежем та 61 282,0 грн. за штрафними санкціями, прийнятих ГУ ДФС у Миколаївській області (далі по тексту також - відповідач, ДФС, контролюючий орган)

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що підставою визначення підприємству податкових зобов'язань слугував висновок контролюючого органу про те, що перевіркою ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (постачальник позивача) встановлена нереальність здійснення господарських операцій з його контрагентами ТОВ «Торговий дім Ветек», ТОВ «Газукраїна-2020», ТОВ «ПК Унітек».

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГЕВРОТРАНС" зареєстровано Миколаївським міським управлінням юстиції 17.09.2009 року та як платник податків взято на облік ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва 18.09.2009 року. Основним видом діяльності товариства є діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту, надання послуг з перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом.

В березні 2016 року ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 14.03.2016 року № 8/14-29-22-02/36622779 (далі по тексту також - акт).

В акті перевірки контролюючим органом зазначено про порушення суб'єктом господарювання пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 116 182,0 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 111 630,0 грн., за 2014 рік на суму 4 552,0 грн.; п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 122 564,0 грн., в тому числі у жовтні 2013 року у сумі 59 495,0 грн., у січні 2014 року у сумі 63 069,0 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 30.03.2016 року № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток у сумі 116 182,0 грн. за основним платежем та 58 091,0 грн. за штрафними санкціями, та від 30.03.2016 року № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 122 564,0 грн. за основним платежем та 61 282,0 грн. за штрафними санкціями.

Підставою прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок ДФС про те, що перевіркою ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (постачальник позивача) встановлена нереальність здійснення господарських операцій з його контрагентами ТОВ «Торговий дім Ветек», ТОВ «Газукраїна-2020», ТОВ «ПК Унітек».

Досліджуючи обставини, з якими закон пов'язує наявність або відсутність в діях суб'єкта господарювання податкового правопорушення, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, що була чинною у відповідних податкових періодах), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Приписами п.135.2 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.137.1 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п.138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Із п.138.2 ПК України слідує, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.139.1.9 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У відповідності до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

Відповідно до п.187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Приписами п.198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Системний аналіз правових норм, якими регулюються правовідносини, що є предметом судового дослідження, вказує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Не можуть бути включені до складу валових витрат та податкового кредиту витрати на придбання товарів (робіт, послуг) не підтверджені дійсними розрахунковими, платіжними та іншими документами. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна.

Для віднесення відповідних сум до складу валових витрат та податкового кредиту в розумінні ПК України не передбачається умова відслідкування та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом, а тим більше контрагентів безпосереднього контрагента суб'єкта господарювання. Чинним законодавством на сторону в господарському зобов'язанні не покладено обов'язок з'ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом.

До того ж суб'єкт господарювання (добросовісний учасник угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за сплатою податків іншими суб'єктами підприємницької діяльності. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання як платник податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст.61 Конституції України). Зазначена обставина (недобросовісність учасника угоди щодо сплати податків та зборів) не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення в складі валових витрат та податкового кредиту понесені витрати на придбання товарів (послуг), якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження понесених витрат та фактичного здійснення господарських операцій.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й безпосередньо до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи. Зазначена правова позиція, зокрема, викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2010 за позовом ПП "Армавір" до ДПІ у Печерському районі м. Києва, від 19.11.2010 у справі за позовом ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до Кременчуцької ОДПІ, від 31.01.2011 за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ, а також у Рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.09 по справі "Булвес" проти Болгарії. Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС» (покупець) та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (постачальник) укладено договір від 01.02.2013 року №Роздріб-1 заправки паливно-мастильними матеріалами (бензин А-95, дизельне паливо) автотранспорту покупця (ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС) та додаток №1 до Договору (перелік автотранспорту ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС»). Відповідно до п.1.2 договору, поставка/передача ПММ здійснюється на автозаправній станції постачальника, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, Одеське шосе, 1-а. Додаткові угоди № 1- № 3 до договору передбачали зміну цін на пальне.

Паливо-мастильні матеріали (далі також ПММ) отримувалися позивачем шляхом заправки автотранспорту позивача згідно з переліком автотранспорту у період з березня 2013 року по січень 2014 року. Відпуск нафтопродуктів на АЗС підтверджується складеними відомостями на відпуск нафтопродуктів за формою №16-ПН, що ведеться на ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР». Автотранспорт позивача, заправлений паливо-мастильними матеріалами, придбаними у ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», здійснював перевезення продукції у межах господарської діяльності позивача, що підтверджується відповідними подорожніми листами та товарно-транспортними накладними.

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у березні 2013 року підтверджують: видаткова накладна від 31.03.2013 року № Ро-75, податкова накладна від 31.03.2013 року № 74, відомість на відпуск нафтопродуктів за період з 01.03.2013 по 31.03.2013 «Бензин А-95».

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у квітні 2013 року позивач підтвердив: видатковою накладною від 30.04.2013 року №Ро-108, податковою накладною від 30.04.2013 року №93, відомістю на відпуск нафтопродуктів за період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року «Дизельне пальне».

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у травні 2013 року підтверджують: видаткова накладна від 31.05.2013 року №Ро-139, податкова накладна від 31.05.2013 року №85, відомість на відпуск нафтопродуктів за період з 01.05.2013 по 31.05.2013 «Дизельне пальне».

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у червні 2013 року підтверджено: видатковою накладною від 30.06.2013 року №Ро-174, податковою накладною від 30.06.2013 року № 115, відомістю на відпуск нафтопродуктів за період з 01.06.2013 по 30.06.2013 «Дизельне пальне».

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у жовтні 2013 року підтверджують: видаткова накладна від 31.10.2013 року № Ро-309, податкова накладна від 31.10.2013 року № 149, відомість на відпуск нафтопродуктів за період з 01.10.2013 по 31.10.2013 «Дизельне пальне».

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у грудні 2013 року підтверджують: видаткова накладна від 31.12.2013 року № Ро-367, податкова накладна від 31.12.2013 року № 65, відомість на відпуск нафтопродуктів за період з 01.12.2013 по 31.12.2013 «Дизельне пальне».

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у січні 2014 року позивач підтвердив: видатковою накладною від 31.01.2014 року № Ро-26, податковою накладною від 31.12.2014 року № 45, відомістю на відпуск нафтопродуктів за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 «Дизельне пальне».

Розрахунки між сторонами підтверджено позивачем: договором про переведення боргу від 16.08.2013 року № 16072013/1, згідно якого ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС» (первісний боржник) перевів на ТОВ «ЮГЕКОТОП» (новий боржник) борг ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (кредитор) у сумі 163371,90 грн., що виник на підставі договору поставки від 01.02.2013 року № Роздріб-1; випискою АТ «БРОКБІЗЕСБАНК» за 28.08.2013 року на підтвердження перерахування 163371,90 грн.; договором про переведення боргу від 01.11.2013 року №01112013/1, згідно якого ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС» (первісний боржник) перевів на ТОВ «ЮГЕКОТОП» (новий боржник) борг ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (кредитор) у сумі 381286,73 грн., що виник на підставі договору поставки від 01.02.2013 року № Роздріб-1; випискою МФ ОУ АТ «ОЩАДБАНК» за 27.01.2014 року на підтвердження перерахування 381286,73 грн.

Подальше використання заправленого ПММ автотранспорту позивач підтвердив: подорожніми листами вантажного автомобіля, подорожнім листом службового легкового автомобіля (використання заправленого автотранспорту у межах господарської діяльності); товарно-транспортними накладними (використання автотранспорту у межах господарської діяльності); актами здачі-прийняття робіт (використання автотранспорту у межах господарської діяльності), відомістю на відпуск нафтопродуктів «Дизельне пальне», ін..

У відповідача немає претензії до первинних документів, які складені у звязку з проведенням господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР».

Що стосується посилання в акті перевірки на відсутність сертифікатів якості на ПММ, суд погоджується з аргументами позивача про те, що договором Роздріб-1 не передбачено, що продавець ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» повинен передавати оригінали або копії сертифікатів в адресу покупця ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС».

Позивач пояснив суду, що на момент придбання нафтопродуктів усі документи щодо якості та походження нафтопродуктів (в тому числі й сертифікати) були наявні для вільного огляду у куточку споживача на АЗС ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», тому у ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС» не виникало ані сумнів щодо якості нафтопродуктів, ані необхідності у витребуванні копій цих сертифікатів, оскільки ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС» не мало намір реалізовувати ці нафтопродукти іншим підприємствам (у яких могли виникнути питання щодо якості та походження)

Доводи відповідача про встановлення на підставі податкової інформації того, що ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» не мав змоги отримати ПММ у ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», ТОВ «ПК Унітек», суд вважає невмотивованими, оскільки актом не конкретизовано, чим саме підтверджується така податкова інформація. Також відповідачем не доведено, що ПММ, реалізовані ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» позивачу, є саме тими ПММ, що придбавалися ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», ТОВ «ПК Унітек».

Позивачем надано суду лист-запит ТОВ «ЮГЕВРОТРАНС» вих. № 34 від 16.03.2016 року на ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» та лист-відповідь ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» вих. № 03/31-1 від 31.03.2016 року, в якому ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» повідомляє, що реалізовані позивачу ПММ могли належати таким підприємствам, як ТОВ «ВестТрансОйл», ТОВ «Золотий екватор», ТОВ «ІНТЕК ТРЕЙД».

Відповідачем не надано суду результати зустрічної звірки ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», з яких би вбачалось походження цих ПММ.

Більш того, сам відповідач в акті перевірки зазначає, що встановити дані щодо походження ПММ по ланцюгу постачання від ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» неможливо.

Позиціонування контролюючим органом наведених обставини як порушення податкового законодавства не ґрунтується на приписах чинного законодавства, пояснюється поверховністю проведення перевірки, та є надуманим.

Таким чином, висновки контролюючого органу про можливу безтоварність господарських операцій та порушення позивачем норм Податкового кодексу України базуються на припущеннях, які не доведені належними та допустимими доказами. Позивач надав до суду податкові накладні, видаткові накладні, розрахункові документи, товарно-транспортні накладні та інші первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю ТОВ "ТЕС ЮГ БУНКЕР", які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.

На момент видачі податкових накладних постачальники були зареєстровані платниками ПДВ, а отже, мали право їх виписувати. В свою чергу, покупець мав правові підстави включити суму сплаченого в ціні товару (послуг) ПДВ по таким податковим накладним до податкового кредиту. Позивач в повному обсязі задекларував свої податкові зобов'язання з ПДВ та сплатив податки до бюджету.

Отже, оскільки відповідачем (суб'єктом владних повноважень), на якому в адміністративному судочинстві лежить тягар доказування правомірності своїх дій, не надано спростувань реального характеру здійснюваних позивачем господарських операцій, що були обумовлені діловою метою, доводи ДФС про можливу безтоварність здійснених господарських операцій між позивачем та ТОВ "ТЕС ЮГ БУНКЕР" є бездоказовими.

Таким чином, відповідач - суб'єкт владних повноважень при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень, діяв без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень.

Вищенаведене в сукупності є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 30.03.2016 року № НОМЕР_1.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 30.03.2016 року № НОМЕР_2.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГЕВРОТРАНС" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області суму сплаченого судового збору в розмірі 5 731 гривні 78 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний