Справа № 814/2874/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

11 травня 2016 року Справа № 814/2874/14

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1),Миколаїв,54001
доГоловного управління Держземагентства України у Миколаївській області, вул. Миру, 34, к. 711,Миколаїв,54034 Прокуратури Миколаївської області, вул. Спаська, 28,Миколаїв,54030
про визнання звільнення незаконним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів в сумі 2158,00 грн.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області (далі-відповідач 1), Прокуратури Миколаївської області (далі-відповідач 2) з наступними позовними вимогами:

- визнати подання Прокуратури миколаївської області №05/3-764вц-14 від 15.08.2014 року незаконним;

- визнати звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу ринку та оцінки земель, Головного управління Держземагенства у Миколаївській області незаконним;

- скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області №201-дс-к від 02.09.2014 року, як незаконний;

- Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Миколаївській області поновити на посаді головного спеціаліста відділу ринку та оцінки земель ОСОБА_1, з моменту звільнення;

- стягнути з Головного управління Держземагенства у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу у сумі 1158 грн.

- стягнути з Головного управління Держземагенства у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає наказ про її звільнення незаконним, оскільки такий наказ був прийнятий без проведення службового розслідування, лише на підставі подання прокуратури, яке на думку позивача також є незаконним адже прийнято без належної перевірки наявності вини позивача в порушенні нею норм Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», Закону україни «Про державну службу».

Відповідачі вважають позовні вимоги необґрунтованими з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу №21-к від 13.11.2012 року, ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу оцінки та ринку земель, як така, що успішно пройшла стажування , у порядку переведення з Головного управління Держкомзему у Миколаївській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1993 № 423 «Про деякі питання застосування с. 4, 15 і 27 Закону України «Державну службу».

Згідно з наказом № 74-к від 12 грудня 2012 року ОСОБА_1 переміщена на посаду головного спеціаліста відділу ринку та оцінки земель відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України.

Прокуратурою Миколаївської області на підставі постанови від 27.05.2014 року проведено перевірку додержання Головним управлінням Держземагенства в області вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» (арк. с.9-10).

За результатами вищезазначеної перевірки прокуратурою по інформації Головного управління Міндоходів в області було виявлено, що ОСОБА_2 у IV кварталі 2013 року, отримала доходи в сумі 1,9 тис. грн.. від ДП «ЕЙВОН КОСМЕТІКС ЮКРЕЙН» за ознакою доходів « 102» - сума винагород та інших витрат нарахованих фізичних осіб.

У зв'язку з чим прокуратурою Миколаївської області було внесено подання про усунення порушень антикорупційного законодавства, причин та умов, що їм сприяли №05/3-764вих-14 від 15.08.2014 року.

Позовні вимоги до прокуратури Миколаївської області позивачем обґрунтовані тим, що остання звільнена з роботи на підставі подання прокуратури Миколаївської області від 15.08.2014 року та вважає дане подання незаконним.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання подання прокуратури Миколаївської області незаконним, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, прокурор, при виявленні порушень закону під час здійснення прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів має право вносити подання.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що подання - це акт реагування прокурора на виявлені порушення закону з вимогою щодо усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяють, притягнення осіб до передбаченої законом відповідальності.

Подання вноситься прокурором, його заступником у державний орган, громадську організацію або посадовій особі, які наділені повноваженням усунути порушення закону, і підлягає невідкладному розгляду. Не пізніш як у місячний строк має бути вжито відповідних заходів до усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяють, і про наслідки повідомлено прокурору.

Згідно до положень ч. 5 ст. 5 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» органи прокуратури є спеціально уповноваженним суб'єктом у сфері протидії корупції, який здійснює у межах своєї компетенції заходи щодо виявлення, припинення та розслідування корупційних правопорушень.

За наслідками проведеної перевірки щодо додержання вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» в діяльності Головного управління Держземагентства в області встановлено порушення вимог ст. 7 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ст. 5, 16 Закону України «Про державну службу», п. 4.1 Загальних правил поведінки державного службовця. У зв'язку з цим, 15.08.2014 керівництву Головного управління Держземагентства у Миколаївській області внесено подання про усунення порушень антикорупційного законодавства, причин та умов, що їм сприяють та вказано про необхідність вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, з вини яких допущені вказані порушення.

Враховуючи вищезазначене, оскаржуване подання прокуратури у Миколаївській області від 15.08.2014 року відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратури», що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо визнання звільнення ОСОБА_1 незаконним, скасування наказу відповідача 1 про звільнення ОСОБА_1 від 02.09.2014 року №201-дс-к, зобов'язання відповідача 1 поновити на посаді головного спеціаліста відділу ринку та оцінки земель, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1158 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» передбачено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про державну службу» встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

У відповідності до ст.38 вказаного Закону передбачено, що особи, винні у порушенні законодавства про державну службу, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із чинним законодавством.

Частиною першою ст.147 Кодексу законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно зі ст.147-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Пунктом першим Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000р. №950, передбачено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Згідно абзацу першого п.2 вказаного Порядку, рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Відповідно до абзацу першого п.3 вказаного Порядку, рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

За приписами п.6 вказаного Порядку передбачено, що члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об'єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується цього розслідування.

Згідно п.7 «Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У відповідності до п.9 вказаного Порядку передбачено, що акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому вона працює.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи повідомляються за день до його проведення.

Під час ознайомлення з актом службового розслідування зазначені особи можуть висловити свої зауваження, які додаються до акта.

За приписами абзаців другого та четвертого п.10 вказаного Порядку передбачено, що за результатами розгляду керівник органу державної влади (посадова особа), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, приймає в десятиденний термін з дати надходження акта службового розслідування відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

За матеріалами службового розслідування особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

Таким чином, передумовою застосування дисциплінарного стягнення до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є ретельне службове розслідування, порядок проведення якого регулюється Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

До суду не надано доказів проведення відносно позивача службового розслідування у встановленому порядку.

З наданих у судовому засіданні представником відповідача-1 пояснень та письмових заперечень вбачається, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності без врахування положень Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також, зі спірного наказу про звільнення вбачається, що підставою для його прийняття було подання прокуратури Миколаївської області, а не акт службового розслідування. При цьому подання прокурора щодо усунення порушень закону не є безумовним розпорядженням щодо виконання приписів, зазначених у поданні, а є підставою для розгляду такого подання органом контролю, який, на думку прокурора, допустив порушення закону, з подальшим прийняттям таким органом рішення в залежності від результатів розгляду подання прокурора.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що до позивача неправомірно застосовано дисциплінарне стягнення, оскільки відносно позивача не було проведене службове розслідування відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що незаконними діями відповідачів йому заподіяно значної моральної шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наявність моральної шкоди позивач повинен довести, покликаючись на те, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я тощо. Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків.

В обґрунтування даної вимоги позивачем не надано жодних доказів щодо розміру моральної шкоди та доказів, що підтверджують моральні страждання позивача.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу ринку та оцінки земель, Головного управління Держземагенства у Миколаївській області незаконним;

3. Скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області №201-дс-к від 02.09.2014 року, як незаконний;

4. Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Миколаївській області поновити на посаді головного спеціаліста відділу ринку та оцінки земель ОСОБА_1, з моменту звільнення;

5. Стягнути з Головного управління Держземагенства у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу у сумі 1158 грн.

6. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич