Справа № 826/26088/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у відповідності до положень ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції треті особи: ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк", звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_2, в якому просить зняти арешт з майна, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29.08.2013 року НОМЕР_2, а саме з транспортного засобу Fiat Linea, рік випуску 2013, колір синій, реєстраційний № НОМЕР_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 29.08.2013 року №23442428, за умовами якого банк зобов'язується надати позивальнику кредит, а позичальник - використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, передбачені цим договором та повернути кредит банку в порядку та в строки, обумовлені цим договором. Відповідно до п. 2.1 Договору, позивач передав кредит в розмірі 82180,0 грн.

29.08.2013 року, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами укладено Договір застави №23442664. Згідно даного договору заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу транспортний засіб Fiat Linea, рік випуску 2013, сірий, об'єм двигуна 1358 куб.см., номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданий відділом РЕР ДАІ №3 ГУ МВС України в Дніпропетровській області, 29.08.2013 року. Заставна вартість предмету застави становить 117400,00 грн.

Крім того, Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження №46725594 на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2014 року №755/14897/14-ц про стягнення боргу, де стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк», боржником - ОСОБА_2

04.03.2015 року відповідачем було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборону його відчуження, а також постановою від 16.04.2015 року було оголошено розшук майна боржника, зокрема спірного транспортного засобу.

В подальшому, співробітниками взводу з обслуговування поста «Солонянський» БДПС ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області 24.05.2015 року затримано автомобіль Fiat Linea, що належить ОСОБА_2, ініціатор розшуку ВДВС Жовтневого РУЮ в Дніпропетровській області. Вказаний автомобіль доставлено на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ч. 1-3 ст. 57 Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Крім того, слід зазначити, що згідно ст. 54 Закону, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Вказані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Так, чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом застави, однак є випадки, коли з такого майна повинен бути знятий арешт, зокрема, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

При цьому немає підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого заставою, виступає лише умовою реалізації гарантованих договором застави прав заставодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета застави.

Позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 5725 ЦК України).

А також, ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вказано, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Як встановлено судом першої інстанції, право застави виникло в 2013 році на підставі Договору застави від 29.08.2013 року №23442664, тобто до винесення відповідачем постанови про накладення арешту на спірне майно.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, сума позики складає 82180,00 грн., а заставна вартість предмету застави становить 117400,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог, оскільки вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, а отже, відсутні підстави для зняття арешту на майно, яке належить ОСОБА_2, який здійснено на підставі постанови Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.03.2015 року ВП №46725594.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст складено 20.05.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.