Справа № 611/115/16-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р.Справа № 611/115/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 21.03.2016р. по справі № 611/115/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому, з урахуванням доповнення до апеляційної скарги, просила:

- визнати протиправною відмову Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № НОМЕР_1, оформлену потоколом № 12 від 1 вересня 2015 року та зобовязати Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати період роботи з 3 жовтня 2005 року по 30 серпня 2006 року на посаді фармацевта у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2; з 1 вересня 2006 року по 4 травня 2011 року на посаді фармацевта у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3; з 5 травня 2011 року по 20 серпня 2015 року на посаді фармацевта у фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років;

- зобов'язати Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити їй державну пенсію на пільгових умовах з моменту звернення, з 21 серпня 2015 року.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 21.03.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № НОМЕР_1, оформлену потоколом № 12 від 1 вересня 2015 року та зобовязано Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати період роботи з 3 жовтня 2005 року по 30 серпня 2006 року на посаді фармацевта у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2; з 1 вересня 2006 року по 4 травня 2011 року на посаді фармацевта у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3; з 5 травня 2011 року по 20 серпня 2015 року на посаді фармацевта у фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Зобов'язано Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити їй державну пенсію на пільгових умовах з моменту звернення, з 21 серпня 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів неповного з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16..12.2015 року № 1055 відбулося перейменування Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області в Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області в звязку з реорганізацією територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області та Управлінням Пенсійного фонду України в Борівському районі Харківської області.

Таким чином, з огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про необхідність заміни відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області на Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Позивачем надано заперечення на апеляційну скаргу, викладено свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачем надано заяву про розгляд справи без його участі.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 12.05.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2015 року позивач звернулась до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою від 21 серпня 2015 року про призначення їй пенсії на пільгових умовах за вислугу років відповідно до п. «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закону), як працівнику охорони здоровя.

Рішенням відповідача, оформленим протоколом № 12 від 1 вересня 2015 року, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки, замість необхідного спеціального стажу 25 років 06 міс., визначеного п. «е» ст. 55 Закону, позивачка має спеціальний стаж роботи лише 15 років 09 міс. 05 днів. При цьому, до спеціального стажу, який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону, відповідачем не було зараховано періоди її роботи з 3 жовтня 2005 року по 30 серпня 2006 року на посаді фармацевта у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2; з 1 вересня 2006 року по 4 травня 2011 року на посаді фармацевта у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3; з 5 травня 2011 року по 20 серпня 2015 року у фізичної особи підприємця ОСОБА_4, оскільки в трудових договорах не зазначено найменування закладів, у яких позивач працювала. (а.с. 7)

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, посилаючись на пункт «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яким передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоровя незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний період підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи позивача, достатнього для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров'я.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно ОСОБА_5 закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санаторно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Відповідно ОСОБА_5 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Відповідно до примітки 2 ОСОБА_5 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим ОСОБА_5, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Таким чином, підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді провізора чи фармацевта у закладі, віднесеному до закладів охорони здоров'я, при наявності загального стажу від 25 до 30 років, незалежно від віку.

Відповідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів у трудовій книжці, позивач працювала:

з 3 жовтня 2005 року по 30 серпня 2006 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на посаді фармацевта (трудовий договір № 783 від 01.10.2005 року);

з 1 вересня 2006 року по 4 травня 2011 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на посаді фармацевта (трудовий договір № 992 від 01.09.2006 року);

з 5 травня 2011 року по 20 серпня 2015 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на посаді фармацевта (трудовий договір № 9 від 05.05.2011 року). (а.с. 13)

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385 затверджено вичерпний перелік закладів охорони здоров'я. Розподілом 3 «Фармацевтичні (аптечні) заклади» наданий вичерпний перелік даних закладів, до яких належать: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання і тощо.

Колегія суддів зазначає, що лише вид діяльності установи або закладу, а не його назва, визначає його приналежність до установ охорони здоров'я.

У спірні періоди спеціального стажу позивача діяли Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 2 березня 2000 року № НОМЕР_2, а також Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності від 2 березня 2015 року № 222 VІІІ, за яким господарська діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами, підлягала ліцензуванню.

У спірні періоди спеціального стажу позивача також діяли ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, затверджені наказом Державного Комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва Міністерства охорони здоров?я України від 12 січня 2001 року № 3/8 та ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України від 31 жовтня 2011 року № 723.

Виходячи з положень ліцензійних умов у загалі, їх дія поширюється на всіх субєктів господарювання (юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), які проводять господарську діяльність, повязану з роздрібною торгівлею лікарськими засобами.

Відповідно до ліцензійних умов, роздрібна торгівля лікарськими засобами здійснюється лише через аптеки та їх структурні підрозділи. Торгівля лікарськими засобами через будь які заклади, крім аптечних, забороняється.

Під аптеками в ліцензійних умовах розуміється заклад охорони здоровя, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоровя, підприємств, установ та організацій лікарськими засобами шляхом здійснення роздрібної торгівлі.

В свою чергу під роздрібною торгівлею лікарськими засобами в ліцензійних умовах розуміється діяльність з придбання, зберігання та продажу готових лікарських засобів через аптеку у її структурні підрозділи.

Із ліцензійних умов також вбачається, що невідповідність заявника ліцензійним умовам, є підставою для відмови у видачі ліцензії.

Відповідно до ліцензії серії АВ № 579109, виданої Державною службою України з лікарських засобів, ФОП ОСОБА_3 мало право на здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами з 16.08.2011 року. (а.с. 24)

Відповідно до ліцензії серії АВ № 553228, виданої Державною інспекцією з контролю якості лікарських засобів Міністерства охорони здоровя України, ФОП ОСОБА_4 мало право на здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами з 27.07.2010 року. (а.с. 25)

Відповідно до довідки, виданої Харківським обласним управлінням статистики, фізична особа підприємець ОСОБА_2 здійснювала вид діяльності: аптечні заклади. (а.с. 15)

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 674763 та довідки від 10.05.2012 року, ФОП ОСОБА_4 є субєкт господарювання з видом господарювання роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с. 21- 23).

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до договору оренди приміщення від 27.07.2004 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 орендувала приміщення під аптеку площею 28,3 кв.м. для роздрібної торгівлі фармацевтичними препаратами та товарами медичного призначення за адресою: вул. Леніна, 63, м.Барвінкове. (а.с. 95-97)

Відповідно до договору оренди приміщення від 27.08.2006 року фізична особа підприємець ОСОБА_3 орендувала приміщення під аптеку площею 28,3 кв.м. для роздрібної торгівлі фармацевтичними препаратами та товарами медичного призначення за адресою: вул. Леніна, 63, м.Барвінкове. (а.с. 98-100)

Відповідно до договору оренди приміщення від 27.08.2006 року фізична особа підприємець ОСОБА_4 орендував приміщення під аптеку площею 28,3 кв.м. для роздрібної торгівлі фармацевтичними препаратами та товарами медичного призначення за адресою: вул. Леніна, 63, м.Барвінкове. (а.с. 101-103)

Таким чином, позивачем надано документи, які підтверджують право користування нежилим приміщенням за адресою вул. Леніна, 63, м.Барвінкове фізичними особами підприємцями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відведеним під аптеку.

Отже, доводи апелянта щодо невідповідності установи, в якій працювала позивач ОСОБА_5 закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, спростовуються відповідними довідками, договорами і ліцензіями на право здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами.

Наказом МОЗ України від 12.01.1998 року №2 було затверджено стандарти державної акредитації закладів охорони здоров'я України та фармацевтичних закладів, однак дію наказу було зупинено згідно з повідомленням Державного комітету України з питань регулярної політики та підприємництва від 20.09.2001 року, а пізніше скасовано наказом МОЗ України від 20.01.2001 року №20.

Відповідно до с. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», заклади охорони здоров'я підлягають акредитації у випадках та в порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Не підлягають обов'язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Тобто, передбачено добровільний порядок проходження акредитації аптечних (фармацевтичних) закладів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконною відмову органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії позивачу за вислугу років.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Барвінківського районного суду Харківської області від 21.03.2016 року прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Колегія суддів також зазначає, що Ізюмським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

При відкритті провадження у справі за клопотанням Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 наведеної статті розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду встановлено на рівні 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання цієї позовної заяви, становив 551 грн. 21 коп.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги становить 606 грн. 32 коп.

Отже, розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 21.03.2016 року становить 606 грн. 32 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним стягнути з Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області судовий збір за подання апеляційної скарги у зазначеному розмірі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 21.03.2016р. по справі № 611/115/16-а залишити без змін.

Стягнути з Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 16.05.2016 р.