Справа № 125/842/16-а
Суддя: Питель О. В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2016 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Питель О.В.,

за участі секретаря Дудник Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бар Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. У адміністративному позові позивач зазначив, що 20.04.2016 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 188-6 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови правопорушення полягало у створенні перешкод для проведення позапланової перевірки у вигляді відмови у допущенні до перевірки ТОВ «Краєвид Поділля». З постановою позивач не згоден з наступних підстав. 20.04.2016 позивачем, як генеральним директором ТОВ «Краєвид Поділля», дійсно не було допущено до проведення перевірки підприємства головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю передбачених законом підстав для проведення позапланової перевірки, відсутність доказів наявності згоди Держпраці на проведення перевірки, а також відсутності у перевіряючих оригіналу направлення на проведення перевірки. Оскільки позивач вважає, що не допустив головного державного інспектора до перевірки правомірно, то просив скасувати постанову про накладення на нього стягнення за ст. 188-6 КУпАП.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 10.05.2016, підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 Просила позов задовольнити з підстав, що викладені у адміністративному позові.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення, що надійшли на електронну адресу суду. Відповідно до яких відповідач вказує, що згідно з п. 4 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 (далі - Порядок), інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку, пред'явлення документу про згоду Держпраці України на проведення перевірки даним Порядком не передбачено. Крім того, жодним нормативно-правовим документом не передбачено надання саме оригіналу направлення на перевірку і оригінал направлення було б надано суб'єкту господарювання до кінця проведення перевірки. Надавати суб'єкту господарювання звернення, що стали підставою для проведення перевірки, інспектор також не зобов'язаний. Крім того, відповідач зазначив, що посилання позивача на порушення інспектором положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 2 цього Закону його дія не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Додатково представник відповідача - головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 пояснив суду, що пред'явив ОСОБА_1 службове посвідчення та надав копію направлення на проведення перевірки, тому вважає, що позивач неправомірно не допустив його до перевірки та вважає свою постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 188-6 КУпАП законною. Крім того, зазначив, що перевіряти законність підстав направлення на перевірку не входить до його компетенції.

На запитання представника позивача представник відповідача у судовому засіданні повідомив, що особисто не бачив згоди Держпраці на проведення перевірки та жодного разу раніше її не бачив. Така згода надходить до Управління Держпраці у Вінницькій області, яке видає йому направлення, що є підставою для нього, як інспектора, провести перевірку.

Дослідивши матеріали справи, ураховуючи пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2016 Управлінням Держпраці у Вінницькій області було видано направлення на проведення перевірки №1063. Відповідно до змісту копії якого наказом Управління Держпраці у Вінницькій області від 15.04.2016 №271-о передбачено проведення позапланової перевірки ТОВ «Краєвид Поділля» за зверненням УСП Барської РДА від 24.03.2016, вказано за якими пунктами форми акту перевірки буде проведено перевірку. Направлення дійсне з 18.04.2016 по 20.04.2016 (а.с. 3).

Відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення №02-07-20/160 від 20.04.2016. Як вбачається зі змісту протоколу ОСОБА_1, як генеральний директор ТОВ «Краєвид Поділля», створив перешкоду для проведення позапланової перевірки у вигляді відмови у допущенні до перевірки на ТОВ «Краєвид Поділля» с. Ялтушків Барського району Вінницької області посадової особи спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 4-5).

На підставі вказаного протоколу відповідачем було винесено постанову №02-07-20/160-23 від 20.04.2016 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 188-6 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1360 грн (а.с. 6-7).

Відповідно до даних протоколу та постанови ОСОБА_1 відмовився від підпису у даних документах та отримання копій, відтак листом від 20.04.2016 №18 відповідач надіслав копії вказаних документів для відома позивачу (а.с. 16).

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що правові відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 (далі - Порядок).

У п. 4 Порядку вказано, що інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку. З огляду на ці положення суд не приймає заперечення відповідача про те, що нормативно-правовими актами не передбачено надавати копію чи оригінал направлення, адже у Порядку чітко вказано, що інспектор повинен мати направлення, а не його копію, тим паче жодним чином не завірену.

Крім того, суд приймає посилання позивача на відсутність підстав для проведення позапланової перевірки, що передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки третій абзац п. 3 вказаного вище Порядку містить бланкетну диспозицію, щодо переліку підстав для проведення позапланової перевірки: «Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»». Статею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено вичерпний перелік підстав для проведення позапланових перевірок, серед яких відсутня така підстава як звернення органів державної влади, що вказана підставою для проведення перевірки у тексті копії направлення.

Відповідно до положень четвертого абзацу п. 3 Порядку позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Оскільки у копії направлення на проведення перевірки, що була надана позивачеві, вказано, що перевірка відбувається за зверненням УСП Барської РДА, то прохання позивача ознайомити його з такою згодою було правомірним. Слід додатково зазначити, що текст копії направлення не має навіть посилання на наявність згоди Держпраці, що передбачена п. 3 Порядку.

Крім того, суд не приймає заперечень представника відповідача про те, що до його компетенції, як головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, не входить перевірка законності направлення його на перевірку, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Посадової інструкції головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, що затверджена 20.07.2015, інспектор є посадовою особою територіального органу державної влади, та є державним службовцем. Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 посадової інструкції інспектор у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Кабінету Міністрів України тощо, при здійсненні функціональних повноважень інспектор керується чинним законодавством. Обсяги та напрямки роботи інспектора визначаються начальником відділу (п. 1.6 Посадової інструкції).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Таким чином, оскільки головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів є державним службовцем та уповноважений діяти від імені державного органу, у якому працює, то він повинен мати усю інформацію, що передбачена чинними нормативно-правовими актами, на підтвердження законності своїх дій.

З огляду на викладені положення, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-6 КУпАП, головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів не дотримав положень ч. 3 ст. 2 КАС України, не урахував усіх обставин (не дав оцінку підставам, з яких позивач не допустив до проведення перевірки відповідача), не з'ясував чи були дії ОСОБА_1 протиправними та виніс постанову необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 85, 242, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 2-17, 122, 158-163, 171-2 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Вінницькій області від 20.04.2016 №02-07-20/160-23 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 188-6 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16.05.2016.

Суддя: