Справа № 809/219/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2016 р. Справа № 809/219/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Боршовського Т.І., суддів Гундяка В.Д., Лучко О.О.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача 1 Бабій Т.С., Токара В.І.

представника відповідача 2 Токара В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Державної фіскальної служби України

до відповідача 2: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач 1, ДФС України) та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі - відповідач 2, ГУ ДФС в Івано-Франківській області), в якому просив суд: визнати протиправною відмови Департаменту персоналу Державної фіскальної служби України, оформлену листом від 16.12.2015 року № 45874/7/99-99-04-04-02-17 та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, оформлену листом від 23.12.2015 року № 2128/10/09-19-04-42, щодо проведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втрати працездатності; зобов'язати відповідачів здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення ОСОБА_1 з органів податкової міліції, медико-соціальною експертною комісією встановлено позивачу третю групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. В зв'язку з цим, ОСОБА_1 вважає, що на підставі статті 23 Закону України «Про міліцію» і положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму. Таким чином, на думку ОСОБА_1, відповідачі всупереч вимогам законодавства України, що встановлює гарантії соціального захисту працівників податкової міліції та в порушення порядку забезпечення таких гарантій, безпідставно повернули матеріали щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням групи інвалідності.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів 1 та 2 проти позову заперечили з підстав, наведених в письмових запереченнях. Зокрема, повідомили суду про те, що 18.11.2015 року та 02.02.2016 року позивач звертався із заявами до відповідача 2 про виплату йому на підставі статті 23 Закону України «Про міліцію» одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму в зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності. Відповідач 1 листами від 16.12.2015 року та від 26.02.2016 року повідомив ОСОБА_1, що розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам та пенсіонерам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України та нормативно-правових актів, оскільки закон України «Про міліцію» втратив чинність з 07.11.2015 року. Крім цього, відповідачі вважають, що ДФС України не могла керуватися Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, оскільки цей порядок не поширюється на працівників податкової міліції.

Також в запереченні на позов відповідачі вказали на те, що позивачем пропущено передбачений частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України місячний строк на звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки про порушення свого права позивач дізнався з листа ДФС України від 16.12.2015 року.

Судом було розглянуто вказані доводи відповідачів, однак суд не знайшов підстав для залишення позовної заяви в цій справі без розгляду. При цьому, суд вважає помилковим посилання відповідачів на норму частини 3 статті 99 КАС України, оскільки в даному випадку судом розглядається справа не щодо проходження чи припинення публічної служби позивача, яка мала місце до 17.08.2015 року, а щодо правомірності дій відповідачів по виплаті одноразової грошової допомоги, пов'язаної з фактом встановлення медико-соціальної експертизою інвалідності позивача, який мав місце після припинення служби в органах внутрішніх справ. За таких обставин, на переконання суду, для звернення позивача з даним адміністративним позовом підлягає застосуванню норма частини 2 статті 99 КАС України, а саме, яка встановлює шестимісячний строк на звернення до суду і встановлює більш тривалі часові гарантії на забезпечення права особи на судовий захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За таких обставин, суд вважає, що даний позов подано з дотриманням строку звернення до суду.

Розглянувши адміністративний позов, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 01.08.1993 року по 14.10.2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 15.10.2003 року по 17.08.2015 року - в органах податкової міліції на посадах рядового і начальницького складу (а.с. 10). На підставі свідоцтва про хворобу від 30.07.2015 року № 219 та рапорту позивача про звільнення з органів податкової міліції через хворобу, наказом ДФС України № 243-0 від 14.08.2015 року та наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 244-0 від 17.08.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади та органів податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «б» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу) (а.с. 11-12).

Згідно довідки ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 1022/9/09-19-05-36 від 12.05.2016 року, на день звільнення з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, а саме: виплачено грошове забезпечення в сумі 6055,07 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 117943,43 грн. (10722,13 грн. - грошове забезпечення *50 % - розмір грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби *22 повні роки служби) та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 35740,43 грн. (100 днів).

30.07.2015 року Військово-лікарська комісія УМВС в Івано-Франківській області видала свідоцтво про хворобу № 219, згідно якого захворювання позивача пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 8-9).

21.10.2015 року Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я в Івано-Франківській області видано довідку серія АВ № 0624540, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ України (а.с. 15), та довідку серії АГ № 0003176, в якій визначено ступінь втрати позивачем професійної працездатності 40 % (а.с. 14).

18.11.2015 року ОСОБА_1 подав в ГУ ДФС в Івано-Франківській області заяву (рапорт), в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу, посилаючись на те, що під час проходження служби в органах податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області став інвалідом ІІІ групи (а.с. 75).

Листом № 4881/8/09-19-04-31 від 23.11.2015 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області направило матеріали щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 в Департамент персоналу ДФС України (а.с. 76).

Відповідач 1 надіслав в ГУ ДФС в Івано-Франківській області лист № 45874/7/99-99-04-04-02-17 від 16.12.2015 року, яким повернув матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги та повідомив, що розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до нормативно-правових актів. При цьому, відповідач 1 мотивував свої дії тим, що з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», на який посилається стаття 356 Податкового кодексу України (а.с. 77).

В свою чергу, відповідач 2 листом № 2128/10/09-19-04-42 від 23.12.2015 року направив копію листа ДФС України № 45874/7/99-99-04-04-02-17 від 16.12.2015 року ОСОБА_1 (а.с. 78).

02.02.2016 року позивач повторно звернувся до ГУ ДФС в Івано-Франківській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 79), яку разом із матеріалами щодо виплати грошової допомоги в зв'язку із встановленням групи інвалідності пенсіонеру ОСОБА_1 направлено листом № 506/8/09-19-04-31 від 11.02.2016 року в Департамент персоналу ДФС України (а.с. 80).

26.02.2016 року відповідач 1 листом № 6888/7/99-99-99-04-04-02-17 повернув ГУ ДФС в Івано-Франківській області матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та знову повідомив, що розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до нормативно-правових актів (а.с. 82-83). Копію вказаного листа № 6888/7/99-99-99-04-04-02-17 від 26.02.2016 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області направив позивачу 16.03.2016 року листом № 468/10/09-19-04-12 (а.с. 84).

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Пунктом 1 статті 356 Податкового кодексу України встановлено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Так, відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про міліцію», держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Частиною шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» (у редакції Закону від 13.02.2015) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно пункту 5 розділу IX «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». Закон № 580-VIII набрав чинності згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону 07.11.2015 року.

Суд також вказує на те, що Законом України № 900-VІІІ від 23.12.2015 року доповнено пункт 15 розділу XI Закону № 580-VIII абзацом третім такого змісту:

«Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Закон № 900-VІІІ набрав чинності 29.12.2015 року.

Щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», то судом встановлено таке.

Перелік органів міліції, які входять в єдину систему органів міліції, викладено в статті 7 Закону України «Про міліцію». Згідно вказаної норми Закону до системи органів міліції не входить податкова міліція.

Згідно пункту 348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Таким чином, працівники податкової міліції не є працівниками органів міліції, а є працівниками спеціальних підрозділів контролюючих органів, а саме Державної фіскальної служби України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції встановлено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (надалі - Порядок № 850).

В той же час, також чинним залишається й Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707 (надалі - Порядок № 707). Вказаним Порядком передбачено, що за суб'єктним складом, окрім працівників міліції, він поширюється на працівників податкової міліції.

Таким чином, з огляду на зміст вказаних підзаконних нормативних актів, після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 21.10.2015 № 850, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги згідно статті 23 Закону України «Про міліцію» працівнику міліції здійснюється відповідно до Порядку № 850, а працівнику податкової міліції продовжує здійснюватися згідно Порядку № 707.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Порядок № 707, оскільки до нього не були внесені зміни на виконання Закону України № 208-VIII від 13.02.2015 року, яким викладено в новій редакції частину 6 статті 23 Закону України «Про міліцію». Суд вказує на те, що внесеними Законом № 208-VIII від 13.02.2015 року змінами не встановлено нового порядку виплати одноразового грошової допомоги, а передбачено лише нові розміри такої виплати. Сам факт не внесення Кабінетом Міністрів України змін до Порядку № 707 на виконання вимог Закону України № 208-VIII від 13.02.2015 року щодо розміру одноразової грошової допомоги, не робить не чинним вказаний Порядок, оскільки щодо підстав та розміру виплати одноразової грошової допомоги діє пряма норма статті 23 Закону України «Про міліцію». При цьому, щодо порядку отримання та виплати такої допомоги підлягають застосуванню положення Порядку № 707.

Так, згідно пункту 5 Порядку № 707, для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера (пункт 5 Порядку № 707).

В позовній заяві позивач вказав, що заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності від 21.10.2015 року була подана ним до ГУ ДФС в Івано-Франківській області 21.10.2015 року. Однак жодних документів, які б підтверджували факт подання вказаної заяви саме 21.10.2015 року до відповідача 2 ОСОБА_1 суду не надав.

В ході судового засідання представники відповідача 1 та 2 заперечили проти факту подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності від 21.10.2015 року саме в день її написання. З метою спростування тверджень ОСОБА_1 представники відповідача 1 та 2 подали в судовому засіданні лист начальника відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 7/09-19-03-29 від 12.05.2016 року, згідно якого в період з 21.10.2015 року по 18.11.2015 року до ГУ ДФС в Івано-Франківській області надійшла лише одна заява ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності 18.11.2015 року. Вказана заява ОСОБА_1 цього ж дня була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції АІС «Управління документами» за вхідним номером № 6751/10 від 18.11.2015 року. Інших заяв про виплату одноразової допомоги від ОСОБА_1 у перерід з 21.10.2015 року по 18.11.2015 року до ГУ ДФС в Івано-Франківській області не надходило.

До заяви від 18.11.2015 року позивачем долучено копію довідки МСЕК АГ № 0003176, копію паспорта громадянина України, копію довідки податкового органу про присвоєння ідентифікаційного коду, довідки № 10/21.10 від 21.10.2015 року та № 03-01/620 від 21.10.2015 року.

Таким чином, суд встановив, що заяву (рапорт) разом із додатками, які передбачені пунктом 5 Порядку № 707, ОСОБА_1 подав до ГУ ДФС в Івано-Франківській області 18.11.2015 року (а.с. 75).

Також відповідно до пункту 6 Порядку № 707, для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» про проведену або не проведену раніше виплату.

В матеріалах справи міститься копія довідки Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» від 21.10.2015 року № 03-01/620 про те, що колишньому працівнику податкової міліції ДФС України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 не проводились виплати страхових сум за державним обов'язковим особистим страхуванням. Вказана довідка зазначена як додаток до заяви позивача від 18.11.2015 року (а.с. 68).

Згідно пункту 7 Порядку № 707, орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Як встановлено судом, ГУ ДФС в Івано-Франківській області 23.11.2015 року направило листом № 4881/8/09-19-04-31 в Департамент персоналу ДФС України матеріали щодо виплати грошової допомоги в зв'язку із встановленням групи інвалідності пенсіонеру податкової міліції ОСОБА_1 (а.с. 76).

16.12.2015 року ДФС України повернула матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги та повідомила позивача, що розгляд таких матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до нормативно-правових актів (а.с. 77).

Суд вважає, з огляду на зміст листа ДФС України № 45874/7/99-99-04-04-02-17 від 16.12.2015 року, що відповідач 1 не прийняв жодного рішення за результатом розгляду матеріалів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яке передбачене Порядком № 707, натомість ДФС України повернула вказані матеріали зазначивши, що розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до нормативно-правових актів.

Таким чином, відповідач 1 не прийнявши рішення про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги або відмови в призначенні такої виплати, своєю протиправною бездіяльністю допустив порушення вимог діючого законодавства, що визначає гарантії соціального і правового захисту працівників податкової міліції та встановлює порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності таких працівників.

У свою чергу, частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України надано право суду вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На думку суду, вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

Оскільки суд не вправі підміняти орган, на який покладено вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і прийняти рішення, яким зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2015 року та прийняти за результатами її розгляду рішення по суті.

При цьому, з огляду на вищевказані мотиви, не підлягає задоволенню й позов в частині зобов'язання відповідача-1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.03.2014 року у справі №21-11а14.

Щодо позовних вимог до ГУ ДФС України, то суд відмовляє в їх задоволенні з таких мотивів.

Аналіз зазначених норм Порядку № 707 дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової допомоги є виключною компетенцією ДФС України. В даному випадку, на ГУ ДФС України, як територіальний орган державної фіскальної служби в якому проходив службу позивач, покладено лише обов'язок по проведенню відповідних процедурних дій по отриманню, направленню відповідних документів за заявами працівників податкової міліції для прийняття ДФС України рішення про виплату такої одноразової грошової допомоги, та виконання такого рішення, у разі його прийняття.

Зважаючи на матеріали адміністративної справи, суд встановив, що відповідач 2 вчасно направ відповідачу 1 матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги згідно заяви ОСОБА_1 від 18.11.2015 року. Також судом встановлено, що відповідач 2 довів до відома ОСОБА_1 зміст вищевказаних судом листів ДФС України, шляхом їх направлення позивачу. Таким чином, ГУ ДФС в Івано-Франківській області, виконуючи лише технічні функції щодо пересилання документів між позивачем та відповідачем 1, діяло на підставі та у спосіб, що передбачені Порядком № 707.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог до ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Підсумовуючи вищевказане, позов належить частково задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви додано квитанцію № 0.0.521880141.1 від 17.03.2016 року про сплату позивачем судового збору в розмірі 1653,60 грн. (а.с. 3). Доказів понесення інших судових витрат позивачем не подано. Також не подано доказів понесення судових витрат відповідачами.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 18.11.2015 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2015 року та прийняти за результатами її розгляду рішення по суті.

В задоволенні позову в решті позовних вимог відмовити.

Присудити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (код 39292197, місцезнаходження: Львівська площа, будинок 8, місто Київ, 04655) - 1102 (одну тисячу сто дві) гривні 40 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

судді /підпис/ Гундяк В.Д.

/підпис/ Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 18.05.2016.