Справа № 822/234/16
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/234/16 Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

12 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Магльони Олесі Василівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог УМВС України в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області (далі управління ДПтС у Хмельницькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог УМВС України в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу і просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

ОСОБА_3 з 16.04.2003 року по 09.08.2003 року навчався в Волинському училищі ППП УМВС України у Волинській області; в період з 11.08.2003 року по 29.04.2005 року перебував на посаді помічника дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області; з 29.04.2005 року по 28.12.2007 року працював дільничним інспектором міліції відділення дільничних інспекторів міліції Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, а з 28.12.2007 року по 23.01.2009 року--дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Летичівського РВ УМВС України.

Згідно витягу з наказу УМВСУ в Хмельницькій області від 22.01.2009 року № 11 о/с "По особовому складу", відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, на підставі рапорту ОСОБА_3 від 12.01.2009 року, його з 23.01.2009 року звільнено з органів МВС в запас Збройних Сил по п.64 "ж" (за власним бажанням). Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становила 09 років 04 місяці 21 день, а з урахуванням пільгової служби 11 років 03 місяці 03 дні.

В період з 05.02.2009 року по 27.10.2015 року ОСОБА_3 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до витягу з наказу УДПтС України у Хмельницькій області від 27.10.2015 року № 54 о/с "По особовому складу", згідно положення про ДПтС України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, майора внутрішньої служби ОСОБА_3 звільнено з посади старшого інспектора Летичівського районного підрозділу Деражнянського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції, в запас Збройних Сил України за ст. 64 "Б" (через хворобу). Вислуга на день звільнення складає: у календарному обчисленні 14 років 00 місяців 08 днів, з урахуванням пільгової служби 18 років 01 місяць 17 днів.

Після звільнення позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, розрахованої з вислуги--6 років 8 місяців 22 дні.

Вважаючи, що грошова допомога повинна бути виплачена з розрахунку вислуги років з врахуванням служби в органах внутрішніх справ України, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою.

Управління ДПтС у Хмельницькій області листом № 24/11-57-16/Ч-36 від 04.02.2016 року відмовило ОСОБА_3 в даній виплаті, посилаючись на те, що відповідно до пункту 10 постанови Кабінету України №393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (в редакції чинній на час звільнення позивача органів внутрішніх справ), особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за власним бажанням, передбачалась виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Таким чином, одноразова допомога при звільненні повинна бути виплачена ОСОБА_3 ОВС, а не управлінням ДПтС.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при першому звільненні зі служби, позивач не набув права на отримання разової грошової допомоги та не отримав її, а тому при повторному звільненні зі служби, йому має бути виплачена разова грошова допомога, з урахуванням періоду попередньої роботи в органах внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 2262-XII, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 6 статті 9 Закону № 2262-XII встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Абзацом 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393 (в редакції чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абзацу 6 пункту 10 зазначеної Постанови, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Отже, обов'язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з урахуванням періоду попередньої служби є неотримання особою такої допомоги при попередньому звільненні.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи листа представника ліквідаційної комісії УМВС України Гринишина І.П. від 14.03.2016 року та довідки №135 від 11.03.2016 року, виданої управлінням МВС України у Хмельницькій області, ОСОБА_3 при звільненні з органів внутрішніх справ одноразова грошова допомога не нараховувалась, тому що на час звільнення права на таку допомогу він не набув.

Таким чином, зважаючи на те, що оспорювана грошова допомога за своєю суттю є одноразовою і позивач, який звільнився з органів внутрішніх справ у 2009 році її не отримав то при його звільненні з органів пенітенціарної служби у 2015 році, відповідач безпідставно не врахував та виплатив зазначену допомогу без врахування періоду попередньої служби.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби з урахуванням періоду попередньої служби.

Проте, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при звільненні з УДПтС України у Хмельницькій області позивачу вже була виплачена одноразова грошова допомоги за кожний повний календарний рік служби в Державній кримінально-виконавчій службі України без урахування періоду попередньої служби, розрахована з вислуги--6 років 8 місяців 22 дні, а відтак грошова допомога з урахуванням попереднього періоду роботи, має бути йому надана за виключенням раніше виплачених коштів.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи суд апеляційної інстанції вважає, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, а тому не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 198, статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 травня 2016 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.