Справа № 2а-0870/7093/11
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2016 рокусправа № 2а-0870/7093/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року у справі №2а-0870/7093/11 за позовом ОСОБА_1 до Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення- рішення,

в с т а н о в и в :

29 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2011 № 000041702 щодо визначення податкового зобов'язання із земельного податку за 2009, 2010 роки, від 12.08.2011 № 000041702 щодо визначення податкового зобов'язання із земельного податку за 2011 рік, а також про визнання протиправними дій Вільнянської МДПІ Запорізької області та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2011 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вільнянської МДПІ Запорізької області від 12.08.2011 № 000041702 щодо визначення податкового зобов'язання із земельного податку за 2009, 2010 роки та від 12.08.2011 № 000041702 щодо визначення податкового зобов'язання із земельного податку за 2011 рік. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем було оскаржено рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 в частині скасування постанови суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області від 12.08.2011 № про визначення податкового зобов'язання із земельного податку в загальній сумі 3690,69 грн., в т.ч: в сумі 1786,75 грн. за 2009 рік та в сумі 1903,94 грн. за 2010 рік, скасовано та залишено в силі постанову суду першої інстанції в цій частині.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області від 12.08.2011 № 000041702 про визначення податкового зобов'язання з земельного податку за 2011 рік в сумі 1986,96 грн. скасувано, а справу направлено в цій частині на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

В решті постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішення Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області від 12.08.2011 № та направляючи справу в цій частині на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив про необхідність з'ясування судом під час нового розгляду справи правильність застосування ставки земельного податку при визначенні податкового зобов'язання з такого податку за спірними податковими повідомленнями-рішеннями з урахуванням категорії призначення земельних ділянок, що належать позивачу та використовувались ним.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Під час нового розгляду справи судом з'ясовано, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2008 позивачем у територіальної громади міста Вільнянськ Запорізької області в особі Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області придбано ? частки земельної ділянки площею 0,5032 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1. Позивачу видано Державний Акт на право власності на вказану частку земельної ділянки серії НОМЕР_2 від 22.07.2008. Згідно з договором від 14.05.2008 цільове призначення зазначеної земельної ділянки: "для розташування складських приміщень", а згідно з Державним Актом - "для іншої комерційної діяльності".

На підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2008 позивачем у громадянина ОСОБА_3 придбано ? частки земельної ділянки площею 0,5915 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_2. Позивачу видано Державний Акт на право власності на вказану частку земельної ділянки серії НОМЕР_3 від 19.01.2009. Згідно з вказаним договором від 22.05.2008 та Державним Актом цільове призначення зазначеної земельної ділянки визначено: "для розміщення ковбасного цеху".

Податковий орган здійснив нарахування позивачу у 2009 та 2010 роках податкових зобов'язань із земельного податку щодо вказаних земельних ділянок за ставкою, визначеною ч. 6 ст. 7 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-ХІІ, а саме: як податок за земельні ділянки, зайняті житловим фондом, кооперативними автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, гаражно-будівельними, дачно-будівельними кооперативами, індивідуальними гаражами і дачами громадян - у розмірі трьох відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 вказаного Закону.

Позивач сплатив нарахований податковим органом земельний податок згідно із наданим йому податковим органом платіжним повідомленням про внесення платежу.

Податковим органом складено податкове повідомлення-рішення від 12.08.2011 № про донарахування податкового зобов'язання із земельного податку в загальній сумі 3690,69 грн., в т.ч: в сумі 1786,75 грн. за 2009 рік та в сумі 1903,94 грн. за 2010 рік.

Також, податковим органом складено податкове повідомлення-рішення від 12.08.2011 № про визначення податкового зобов'язання із земельного податку за 2011 рік в сумі 1986,96 грн. При цьому, при обчисленні вказаної суми земельного податку податковий орган посилався на положення п.п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України, згідно з якими ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення - рішення від 12.08.2011 № про визначення позивачу податкового зобов'язання із земельного податку за 2011 рік в сумі 1986,96 грн. є предметом спору пережаного на вирішення суду.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2011 № 000041702 (щодо земельного податку за 2011 рік), суд першої інстанції виходив з того, що визначене у Державних Актах на право власності земельних ділянок, цільове призначення таких ділянок не є підтвердженням використання земельних ділянок позивачем в таких цілях.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платником податку є власник земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).

Згідно з абз. 2 п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (абз. 1 п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України).

Зі змісту ст.ст. 193, 194, 195 Земельного кодексу України вбачається, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою, зокрема, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів.

Згідно з п. 2 вказаного вище Положення державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

За змістом ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, саме офіційна інформація, що мітиться в державному земельному кадастру стосовно використання земельної ділянки за призначенням, визначеним землевпорядною та іншою спеціальною документацією є підставою для визначення категорії цільового призначення земельної ділянки, цільового призначення її використання.

Позивач наголошує, що основною та єдиною категорією використання земельних ділянок, що йому належать, є «землі громадської та житлової забудови», що підтверджується офіційною інформацією, відтак донарахування відповідачем суми зобов'язань з земельного податку виходячи з визначення іншої категорії цільового призначення земельних ділянок, зокрема, «землі іншої комерційної діяльності» є неправомірним.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, частиною першою статті 19 Земельного кодексу України встановлений вичерпний перелік категорій земель України за основним цільовим призначенням.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 20 Земельного кодексу України).

В свою чергу, поділ земель на категорії "за основним цільовим призначенням" є інструментом регулювання їх використання, оскільки згідно із земельним законодавством України земельна ділянка може (і навіть повинна) використовуватися власниками та користувачами "за цільовим призначенням".

Між тим, у ч. 1 ст. 19 ЗК України вжитий термін "основне цільове призначення", а практично у всіх приписах земельного законодавства, що визначають вимоги до використання земельних ділянок та відповідальність за їх недотримання - термін "цільове призначення".

Суд зазначає, що термін «основне цільове призначення» є відмінним від терміну «цільове призначення», зокрема, основне цільове призначення може поділятися на кілька цільових призначень в межах однієї і тієї самої категорії: так, землі сільськогосподарського призначення поділяються на землі, надані для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, товарного виробництва тощо (глава 5 ЗКУ та коментар до неї); землі житлової та громадської забудови поділяються на присадибні земельні ділянки (ст. 40 ЗКУ), земельні ділянки багатоквартирних житлових будинків (ст. 42 ЗКУ) тощо.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що для визначення розміру грошового зобов'язання з земельного податку за спірний період врахуванню підлягає саме інформація щодо цільового використання земельної ділянки, в межах визначеної категорії цільового призначення земельної ділянки, оскільки вона більш повно відображає призначення, за яким фактично використовується земельна ділянка.

Тому, з метою з'ясування виду цільового призначення земельних ділянок, що належать позивачу, судом ухвалою від 20 квітня 2016 року було витребувано від управління Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області інформацію з Державного земельного кадастру стосовно категорії за цільовим призначенням земельних ділянок, належних ОСОБА_1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, станом на час винесення оскаржуваного в справі рішення контролюючого органу - жовтень 2011 року, та станом на час формування відповіді на виконання даної ухвали суду, в разі якщо відбувалась зміна категорії цільового призначення земельних ділянок.

На виконання зазначеної ухвали суду управління Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області зазначило, що проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 площею 0,5032 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2,затвердженого рашенням сесії Вільнянської міської ради від 22.04.2008 року №3 «Про продаж земельної ділянки ОСОБА_5, та ОСОБА_1», цільове призначення земельної ділянки, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (далі УКЦВЗ), визначене як землі іншої комерційної діяльності (1.11.6). Технічною документацією із землеустрою щодо складання Державного Акту на право власності на земельну ділянку гр.. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 площею 0.519 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення земельної ділянки, відповідно до УКЦВЗ, визначене як землі іншої комерційної діяльності (1.11.6).

Також, управління Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області зазначило, що згідно числової послідовності зазначеного цільового призначення земельна ділянка відносилась до категорії земель житлової та громадської забудови.

Тобто, земельні ділянки, що належать позивачу мають основне цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, в інформаційному листі управління Держегокадастру їх відображено як «призначення згідно числової послідовності» (наступне за фактичним цільовим призначенням), а цільове призначення земельних ділянок, призначення за яким використовується ділянка згідно офіційної інформації Держгеокадастру та яке враховується для визначення суми податку, визначено саме як землі іншої комерційної діяльності.

Згідно з п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.

У відповідності до п. 276.1 ст. 276 Податкового кодексу України податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), зайняті житловим фондом, автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, які використовуються без отримання прибутку гаражно-будівельними, дачно-будівельними та садівницькими товариствами, індивідуальними гаражами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, справляється у розмірі 3 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вид цільового призначення земельних ділянок - землі іншої комерційної діяльності, належні позивачу земельні ділянки у 2011 році необхідно оподатковувати у відповідності до положень п. 274.1 ст. 271 Податкового кодексу України за ставкою 1 % від нормативної оцінки цих земельних ділянок.

Також, суд апеляційної інстанції, з урахуванням отриманої від Держгеокадастру офіційної інформації, в якій уповноваженим на ведення земельного кадастру органом однозначно відображено категорію цільового призначення та використання належних позивачу земельних ділянок у 2011 році як земель іншої комерційної діяльності, вважає безпідставними доводи позивача стосовно невірного визначення органами земельних ресурсів категорії (цільового призначення) земельної ділянки в листах, що були надані раніше.

Доводи позивача стосовно того, що він не використовував земельні ділянки в комерційних цілях, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до приписів чинного законодавства цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку, особа зобов'язана використовувати земельну ділянку за тим цільовим призначенням, яке встановлено Законом, актом місцевого самоврядування, відповідною документацією, тощо. (приписи ЗУ «Про землеустрій», ЗКУ)

Відтак, факт використання позивачем земельних ділянок в інший спосіб, за умови наявності офіційних доказів (інформації з Державного земельного кадастру) на підтвердження функціонального призначення земельної ділянки, визначеного на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку, не має юридичного значення для застосування приписів п. 274.1 ст. 271 Податкового кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до приписів ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її доводи або заперечення.

Позивачем, на підтвердження своїх доводів не надано суду належних та допустимих доказів, які б у відповідності до ст. 69-71 КАС України свідчили на користь обставин на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, водночас, наявні в матеріалах справи докази, оцінені судом в розрізі норм податкового та земельного законодавства, свідчать на користь правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення - рішення від 12.08.2011 № про визначення податкового зобов'язання з земельного податку.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 12.08.2011 № підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року у справі №2а-0870/7093/11 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 12.08.2011 № про визначення податкового зобов'язання з земельного податку за 2011 рік в сумі 1986,96 грн. - скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна