Справа № 450/1326/14ц,2а/450/43/15
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Справа № 876/5138/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Левицької Н.Г, ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання рішення Лапаївської сільської ради від 03.11.1994 року про надання в користування земельної ділянки ОСОБА_2 - незаконним та скасувати його. Згодом, позовні вимоги позивач уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що їй не було відомо про існування ще й рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 26.12.2008 року в частині п.9, за яким було передано у власність ОСОБА_2, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1200 га. Просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 26.12.2008 року № 172 в частині п.9 «Про надання безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1200га».

В обґрунтування позовних вимог маються покликання на те, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку №20 з приналежними до нього господарських будівель та споруд, який заходиться в с. Холодновідка, вул. Тичини, Пустомитівського району Львівської області та земельної ділянки площею 0,0513 га, кадастровий номер :02:001:0911, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Право власності на частину будинку підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію прав на 1/2 частини будинку по вул. Тичини, 20а с. Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області та Державним актом на право власності на землю від 12.12.2002 року, виданої Лапаївською сільською радою, у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зареєстровано за №428.

Додаткові пояснення ґрунтувалися на тому, що вищевказані рішення були винесені з порушенням ст. 118 Земельного кодексу України, якою передбачено порядок передачі громадянам у власність земельних ділянок, третя особа ОСОБА_2 не реалізував свого права та не зареєстрував свого права власності або права користування земельною ділянкою площею 0,1200 га. Крім того, згідно Земельного кодексу України в редакції 13 березня 1992 року N 2196-ХІІ, ст. 27 п.8 право користування земельною ділянкою припиняється в разі невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що позивачці належить на праві власності ? житлового будинку № 20 в с. Холодновідка, Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка 0,0513 га для обслуговування його і господарських будівель по вул. Тичини 20/1.

03.11.1994 року рішенням відповідача виділено земельну ділянку площею 0,12 га ОСОБА_2 на присадибній ділянці батька по вул. Тичини, 20а, с. Холодновідка, Пустомитівський район, Львівська область за його згодою для будівництва будинку.

26.12.2008 року рішенням № 172 згідно п. 9, вирішено передати безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку 0,12 га для будівництва житлового будинку і обслуговування господарських споруд по вул. Тичини 20а.

Разом з тим, вказана ділянка не була передана третій особі, на неї не було виготовлено документу, що посвідчує право власності і таке на неї не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідачем не погоджувалися техматеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, не надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою такий не розроблявся та не затверджувався.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що судом першої інстанції відкрито провадження по ЦПК України, а оскаржувана постанова винесена по КАС України. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які повинні бути розглянуті за різним судочинства. Спір мав би вирішуватись за правилами КАС України. Є безпідставні доводи, що позивач обслуговувала спірну земельну ділянку, позаяк така надана в користування третій особі і ЗК України немає такої підстави як припинення права користування чи власності, як невчасна приватизація земельної ділянки чи не вироблення документації по ній.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що земельна ділянка виділена третій особі - ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення не була передана, на неї не було виготовлено документу, що посвідчує його право власності і саме право власності на неї не було зареєстровано у встановленому законом порядку, відповідачем не погоджувались технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, не надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розроблявся виконавцем робіт із землеустрою згідно із законодавством.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Відповідно до частини дев'ятої статті 118 ЗК Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Оскільки відповідний проект рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність на розгляд сільської ради не виносився у зв'язку з відсутністю висновків щодо можливості передачі третій особі у власність земельної ділянки за згаданою вище адресою передбаченими Порядком органами та, відповідно, відсутністю розробленого і погодженого проекту землеустрою, то спірну земельну ділянку надано третій особі неправомірно.

Зазначена вище правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 10.12.2013 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

Що стосується допущення судом першої інстанції процесуальних помилок, то зясовано, що відкрито провадження та всі процесуальні дії проводились за правилами ЦПК України (а.с. 18, 21, 32, 79). Разом з тим, колегія суддів вважає, що це помилка суду першої інстанції, а не позивача та з врахуванням того, що спір по КАС України і по даному кодексу прийнято кінцеве рішення, відтак відсутні процесуальні підстави для його скасування (позиція ВСУ від 27.10.2015 року).

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 січня 2015 року по справі 2а-450/43/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 19 .05.2016 року.