Справа № 810/7109/14
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"18" травня 2016 р. м. Київ К/800/19709/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, за касаційною скаргою Київського міського центру зайнятості (далі - Київський МЦЗ) на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року Київський МЦЗ звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 15481,90 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Київський МЦЗ, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до наказу Київського МЦЗ № НТ130820 від 20.08.2013 позивачу надано статус безробітного.

27.08.2013 наказом Київського МЦЗ № НТ130715 ОСОБА_4 призначено допомогу по безробіттю.

14.11.2013 відповідачем прийнято наказ № НТ131114 про виплату позивачу одноразової допомоги по безробіттю для організації безробітними підприємницької діяльності. Припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку із закінченням строку виплати відповідно до підпункту « 12» пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

В результаті проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» Печерським РЦЗ встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку в якості безробітного, виконував роботи на підставі договору про надання послуг № 27092013 від 27.09.2013 та додаткової угоди № 1, укладеного з ТОВ «Ноублз», та отримував дохід, про що складено акт № 640 від 03.06.2014

На підставі цього 17.06.214 Дніпровським районним центром зайнятості прийнято наказ № 299 «Про повернення незаконно отриманих коштів, виплачених як допомога по безробіттю».

Оскільки кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем порушення ОСОБА_4 вимог Закону України «Про зайнятість населення», які б призвели до незаконної виплати допомоги по безробіттю.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів доходить висновку, що правовий аналіз пунктів 1-4 частини 4 статті 50 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини 4 статті 50 КАС дозволяє дійти висновку, що і пункт 5 частини 4 статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини 4 статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

Пунктом 4 частини 4 статті 50 КАС визначено, суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів.

Отримавши допомогу по безробіттю, ОСОБА_4 набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Київський МЦЗ допомогу по безробіттю та стягнення цієї суми з нього, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позову за відсутності у переданому на вирішення спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки вказаний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 228 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст. 9, 157, 220, 222, 228, КАС України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року - скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Київського міського центру зайнятості на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді