Справа № 826/3697/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 травня 2016 року № 826/3697/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доАпарату Верховної Ради України
простягнення одноразової грошової допомоги,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 16 284,00грн.; стягнення втрат від інфляції, що становлять 7 686,05грн. та стягнення 3% річних, що становлять 624,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призводить до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності. В обґрунтування своєї правової позиції щодо даного спору зазначав, у зв'язку з відсутністю відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав законних підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі його тримісячної заробітної плати.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у період з 13 грудня 2012 року по 27 листопада 2014 року працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 На підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014р. №7212 був звільнений з роботи у зв'язку із припиненням повноважень народного депутата України.

Позивач звернувся до Апарату Верховної Ради України із заявою про виплату допомоги, передбаченої ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Позивачем повідомлено суд, що відповідачем не було надано відповіді на його зазначену заяву. Представником відповідача не надано доказів того, що на заяву позивача надавалась відповідь Апаратом Верховної Ради України.

Таким чином, одноразова грошова допомога не була виплачена ОСОБА_1, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні даної справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як встановлено ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України "Про державну службу" (далі - Закон). Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Разом з тим, статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень регламентовані приписами Закону України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992р. №2790-ХІІ.

Частиною першою ст. 34 Закону №2790-ХІІ, встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ, на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

В межах судового розгляду справи підтверджено, що позивач до звільнення працював помічником - консультантом народного депутата з поширенням на нього приписів Закону №3723 -ХІІ, а відтак в силу приписів спеціального нормативного - правового акту, Закону №2790-ХІІ був прикріплений до Апарату Верховної Ради України для кадрового та фінансового обслуговування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні.

Поряд з цим, надаючи правову оцінку доводам відповідача про відсутність бюджетних призначень на оплату праці як підставу невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні, суд виходив із наступного.

Згідно з частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Пунктом 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

В розрізі вищевикладеного, особливу увагу суд звертає на те, що визначена ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ норма є безальтернативною, не передбачає множинного трактування, а її невиконання, у межах спірних правовідносин, розцінюється судом як не дотримання суб'єктом владних повноважень приписів, встановлених статтею 19 Конституції України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що посилання відповідача на відсутність бюджетних призначень на оплату праці по головному розпоряднику бюджетних коштів - Апарат Верховної Ради України, не можуть бути правовою підставою невиконання імперативних приписів чинного законодавства, у межах спірних правовідносин - ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ.

Розмір зазначеної допомоги визначений ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та становить три місячних заробітних плати.

На відміну від заробітної плати, розмір якої визначається виходячи із меж загального фонду, який встановлюється постановою Верховної Ради України для оплати праці помічників-консультантів, одноразова грошова допомога виплачується у чітко визначеному Законом розмірі, який не може бути змінений у залежності від наявності чи відсутності бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

За таких обставин суд приходить до переконання про наявність ознак протиправної бездіяльності з боку відповідача та вважає необхідним зобов'язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Дана правова позиція також узгоджується з судовою практикою, викладеною в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015р. у справі №826/2065/15 та ухвалі від 29.09.2015р. у справі №826/7615/15.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції та 3% річних, суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором бо законом.

Тобто, правила зазначеної статті розповсюджуються на грошові зобов'язання що виникли з договірних правовідносин, натомість спірні правовідносини регулюються нормами трудового законодавства.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко