Справа № 813/1066/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року № 813/1066/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань БулавкоО.З.

з участю представників:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Водолазький І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції (надалі Буська ОДПІ) Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Буської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2016 року за №.

Підставами позовних вимог є те, що надані до перевірки первинні бухгалтерські документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТзОВ «БенесТрейд» та ТзОВ «КонсалтінгТехнолоджі», дані документи були складені належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства та містили усі обов'язкові реквізити. Щодо відсутності товарно-транспортних накладних, то позивач зазначає, що транспортування товару здійснювалось постачальниками, а тому він не ніс витрат по транспортуванню та не мав обов'язку зберігати товарно-супроводжуючі документи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях та поясненнях зазначає, що ТзОВ «БенесТрейд» за жовтень 2014 року та ТзОВ «КонсалтінгТехнолоджі» за вересень 2014 року не задекларували податкового зобов'язання з податку на додану вартість по фінансово-господарським відносинам з фізичною - особою ОСОБА_4, як наслідок в останнього відсутнє право на податковий кредит по господарських операціях з вищенаведеними контрагентами.

Представник відповідача проти позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

За результатами позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість суб'єктом господарської діяльності - фізичною особою ОСОБА_4 щодо взаєморозрахунків з ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року та щодо взаєморозрахунків з ТзОВ «Бенес Трейд» за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року, Буською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області складено акт від 24.03.2016 року за №74/17-00/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено, що в порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.200.1, 200.2 ст.200 ПК України встановлено завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 58164 грн. 00 коп.

Як наслідок контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2016 року за № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 87244 грн. 50 коп., а тому числі за податковими зобов'язаннями - 58163 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 29081 грн. 50 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Висновки контролюючого органу з приводу завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 58164 грн. 00 коп. ґрунтуються на аналізі реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТзОВ «БенесТрейд» та ТзОВ «КонсалтінгТехнолоджі». Як вбачається з акта перевірки, контролюючий орган прийшов до висновку, що при проведені заходів щодо встановлення факту здійснення фінансово-господарської діяльності вищенаведеними контрагентами вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.

Між ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» (постачальник) і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (покупець) 01.07.2014 року було укладено договір поставки товару за №1072014 відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар в асортименті, кількості, за ціною в українській гривні та у встановлений строк, згідно письмової заявки покупця, узгодженій сторонами за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти або в усній формі, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору.

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано додаткову угоду від 01.07.2014 року, видаткові накладні, податкові накладні, заявки на закупу товару, банківську виписку.

В подальшому отримані товарно-матеріальні цінності були реалізовані позивачем своїм контрагентам ТзОВ «Еко ПАК», ТзОВ «Ксена», ТзОВ «Індустрія деревообробки», ТзОВ ТВК «Радо», ТзОВ «Меблі-Київ», ТзОВ «Деревообробний комплекс «Промліс», ТзОВ «Лісмайстер», ТзОВ «Броварське», Деревообробне підприємство «Явір», ПрАТ «Рускополянський меблевий комбінат», ТзОВ «ЗІМ», ТзОВ «Неллонова», ТзОВ НВП «Нузувій-С», ТзОВ «Хімлаборреактив», ТзОВ «Троне Гранде», ТзОВ «Торговий дім «Аквахаус», ПП «Фортуна».

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи договорами поставки, видатковими та податковими накладними.

Між ТзОВ «Бенес Трейд» (постачальник) і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (покупець) 01.10.2014 року було укладено договір поставки товару за №1102014 відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар в асортименті, кількості, за ціною в українській гривні та у встановлений строк, згідно письмової заявки покупця, узгодженій сторонами за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти або в усній формі, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору.

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано додаткову угоду від 01.10.2014 року, видаткові накладні, податкові накладні, заявки на закупу товару, рахунки-фактури, банківську виписку.

В подальшому отримані товарно-матеріальні цінності були реалізовані позивачем своїм контрагентам ТзОВ «Ксена», ТзОВ «Олімп-2001», ДП «Ламелла», ТзОВ «Меблі-Київ», ТзОВ «Літпол-Україна», ТзОВ НВП «Везувій-Іс», ПП «Іреллє», ПАТ «Новий стиль», Деревообробне підприємство «Явір», ТзОВ «Хімлаборреактив», ПП ОСОБА_5, ТзОВ «Троне Гранде», ТзОВ «Броварське», ПрАТ «Рускополянський меблевий комбінат».

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи договорами поставки, видатковими та податковими накладними.

Як вбачається з умов договорів поставки та пояснень представника позивача, транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ «БенесТрейд» та ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» здійснювалось власними засобами постачальників, а покупець не ніс жодних витрат на їх доставку.

Також, обставини транспортування підтверджуються наявними в матеріалах справи листами згаданих контрагентів.

Крім того, згідно з листа Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 року за №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, які відповідно до законодавства надають право на формування податкового кредиту.

При цьому, контролюючий орган в акті перевірки зазначає, що реальність операцій по взаємовідносинах з ТзОВ «БенесТрейд» та ТзОВ «КонсалтінгТехнолоджі» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Висновки контролюючого органу щодо реальність господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентом ґрунтуються на інформації, викладеній в листах ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві від 13.01.2015 року за №86/7-26-50-22-0210 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «КонсалтінгТехнолоджі щодо документального підтвердження господарських відносин платників податків за вересень 2014 року» та від 11.03.2015 року за №2370/7/26-50-22-02-10 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «БенесТрейд» щодо документального підтвердження господарських відносин платників податків за жовтень 2014 року».

Однак, суд не вбачає підстав брати до уваги зазначену інформацію в підтвердження нереальності господарських операцій, оскільки така містись лише інформацію про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Таким чином, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що як передбачено п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які не мають недоліків.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Також, матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосуб'єктності контрагентів як на обставину, що вказує на нереальність згаданих господарських операцій з врахуванням наступного.

В матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та витяги з реєстру платників податку на додану вартість, з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагентів.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доведено протиправності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій ТзОВ «БенесТрейд» та ТзОВ «КонсалтінгТехнолоджі», а тому висновки про його завищення є необґрунтованими, і як наслідок протиправними є податкове повідомлення рішення в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Оскільки правомірність нарахування основного платежу по згаданих податках не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи контролюючим органом безпідставно застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість є підставними та обгрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Буською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 28.03.2016 року за №.

3. Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1, за рахунок бюджетних асигнувань Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 травня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк