Справа № 2-а-2113/11/1506
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2016 р. м. Київ К/800/45017/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Калашнікової О.В.,

Леонтович К.Г.,

Сороки М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі № 2а-2113/11/1506 за позовом ОСОБА_4 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області , ОСОБА_6 третя особа - ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_6, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну виданого на ім'я ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області , ОСОБА_6 третя особа - ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_6, в якому просив:

- визнати недійсним рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V, в частині передачі земельної ділянки АДРЕСА_1, ОСОБА_6;

- визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2007 року про право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на порушення, оскаржуване рішенням та державний акт на право власності на земельну ділянку, порушує право власності позивача на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка є суміжною із земельною ділянкою, що належить відповідачу та розташована за адресою: АДРЕСА_1, та яка за даними відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області накладається на суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_1, у розмірі 0,0051 га. Дана обставина є перешкодою у реалізації позивачем свого права власності, а саме - його реєстрації та отримання відповідних документів.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V, в частині передачі земельної ділянки АДРЕСА_1, ОСОБА_6, а також державний акт серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2007 року про право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року скасовано постанову Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2012 року та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення сільської ради в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_6, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на ім'я ОСОБА_6. Провадження по справі в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_6 - закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суді апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок НОМЕР_3 виданого 21.10.2004 р. виконкомом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконкому Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 198 від 20.10.2004 р., ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2, що також підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 30.11.2005 р.

Також судами встановлено, що зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, яку позивачу передано у власність на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1282-V від 14 вересня 2010 року.

Суміжна земельна ділянка, що має адресу: АДРЕСА_1, належить відповідачу - ОСОБА_6 на підставі оскарженого Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 06 листопада 2007 року.

При цьому судами встановлено, що не зважаючи на нотаріально посвідчений договір дарування від 22 травня 2008 року, за яким ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, належним відповідачем по справі та власником земельної ділянки, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, є саме ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_7, на час розгляду справи, не здійснив державної реєстрації свого права власності на земельну ділянку, як то передбачено приписами ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст. 125 ЗК України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, в той час листом відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області від 01 квітня 2012 року повідомлено про реєстрацію зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_6

Відповідно до листа відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області № 6-6-10/3396 від 11 грудня 2012 року виявлена накладка земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, із земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, АДРЕСА_1. Цей факт також підтверджений протоколом перевірки обмінного файлу, викопіюванням з чергового кадастрового плану та картограмою існуючих меж земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та акт порушують законне право власності позивача на земельну ділянку та будівлю, що знаходиться на ній, а, отже, підлягають скасуванню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області відсутній адміністративно-правовий спір внаслідок відсутності порушення прав позивача з боку відповідача у публічно-правових відносинах між ними.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково погоджується з висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V(зокрема, в частині передачі земельної ділянки АДРЕСА_1, ОСОБА_6) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування таких рішень не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про оформлення права на земельну ділянку), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

З викладеного вбачається, що спір щодо земельної ділянки, переданої ОСОБА_6 відповідно до рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 29 грудня 2006 року № 201-V має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також вимоги про скасування акта про право, виданого на підставі такого незаконного рішення.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-405а14).

Пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та закрити провадження.

За правилами частини першої статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та закрити провадження в цій частині.

В частині закриття провадження по справі щодо позовних вимог, заявлених до ОСОБА_6 - постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 157, 220, 222, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати. Провадження у справі в цій частині - закрити.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: