Справа № 2а/2570/2159/2012
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/2159/2012 Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ічнянський завод сухого молока та масла» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі за їх позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Приватне підприємство «Укрнафтотрейд» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» звернулися до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.06.2012 року № (з урахуванням уточнень до позову - а.с. 10-12 Том 2).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем була проведена невиїзна документальна перевірка ПАТ "Ічнянський завод сухого молока та масла з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Укрнафтотрейд» за період з 01.09.2010 року по 30.11.2010 року, за результатами якої складено акт № 344/22/00448031 від 12.06.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

порушення позивачем пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7, п. 10.1 ст. 10, п. 1.3 ст. 1, п. 9.1, 9.2, 9.3, 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 2 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 3 ст. 5 та п. 1 ст. 7 ГК України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму 112245,33 грн, а саме: за вересень 2010 року в розмірі 30871,58 грн, за жовтень 2010 року в розмірі 40542,83 грн, за листопад 2010 року в розмірі 40830,92 грн по взаємовідносинах, з ПП «Укрнафтотрейд» та, в результаті чого, завищено суму податкових зобов'язань на загальну суму 72915,59 грн, а саме: за вересень 2010 року - 31179,32 грн, за жовтень 2010 року - 41736,27 грн.

Зазначені обставини слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № від 20.06.2012 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 40830,92 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Відмовляючи в задоволенні позову, Чернігівський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про відсутність як факту здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом, так і реальної зміни майнового стану платника податків

Апеляційна інстанція приходить до висновку про помилковість таких доводів суду першої інстанції, з огляду на слідуюче.

Вищий адміністративний суд України, направляючи дану справу на новий судовий розгляд (ухвала від 25.01.2016 року), зазначив, що: «Предметом доказування у справі є обставини щодо здійснення реальних поставок товару за спірними операціями на адресу позивача та порядок документального оформлення результатів виконання цих операцій як підстави для формування даних податкового обліку позивача. … . …, у справі підлягали встановленню обставини де зберігався товар, ким та яким чином перевозився, наявність сертифікатів якості на товар, дотримання вимог приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю, тощо».

Так, між позивачем та ПП «Укрнафтотрейд» було укладено договір купівлі-продажу від 30.07.2008 № б/н, відповідно до умов якого (пункти 1.1, 1.4, 3.1) продавець зобов'язується продати покупцеві нафтопродукти, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити вартість нафтопродуктів. Асортимент, ціна та кількість товару визначається сторонами або її представником на кожну окрему партію рахунками-фактурами або витратними накладними. Оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний продавцем, згідно виставлених рахунків-фактур, або в іншій формі, за домовленістю сторін, що не суперечить чинному законодавству.

На виконання умов вказаного договору ПП «Укрнафтотрейд» виписано ряд видаткових накладних на адресу ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» (а.с. 23-34), оформлених у відповідності до вимог податкового законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що факт придбання у ПП «Укрнафтотрейд» дизельного палива підтверджується належним чином оформленими податковими накладними (а.с. 35 - 37). Суми ПДВ за такими податковими накладними включено до податкового кредиту за вересень-листопад 2010 року, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним декларацій з ПДВ, поданим до Ічнянського відділення Прилуцької ОДПІ.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Разом з тим, поставка товарів покупцю здійснювалась автотранспортом продавця, що підтверджують копії подорожніх листів, а також картки складського обліку матеріалів ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», а саме: прибуток матеріалів згідно із карткою № 601 складського обліку матеріалів «Дизельне пальне» за перевіряємий період. Також, згідно з балансовою довідкою ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» від 25.06.2012 № 853 на балансі підприємства наявні основні засоби, зокрема цистерни для зберігання паливно-мастильних матеріалів.

Більш того, податковим органом в акті перевірки встановлено факт передачі товару за видатковими накладними від ПП «Укрнафтотрейд» до ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» (а.с. 18).

Наявними у справі видатковими накладними, якими загалом підтверджено дизпалива у загальній кількості 102315 л на загальну суму 673472 грн., в тому числі ПДВ.

Розрахунки між суб'єктами господарювання за поставлений товар проводились у безготівковій формі. Так, отримане від ПП «Укрнафтотрейд» за договором купівлі-продажу дизельне паливо, оплачене в повному обсязі, що підтверджують, наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень.

Вказане вище підтверджує обставини щодо здійснення реальних поставок товару за спірними операціями на адресу позивача та порядок документального оформлення результатів виконання цих операцій як підстави для формування даних податкового обліку товариства.

Товар перевозився спеціальним транспортом, що підтверджують подорожні листи та ТТН. Також було дотримано вимоги приймання-передачі продукції за кількістю та якістю згідно наявних у справі актів (а.с. 59-61 Том 2). Всі показники кількості товару, його ціни, тощо (при складанні суми) співпадають і у видаткових накладних (а.с. 32-34 Том 1), і у податкових накладних (а.с. 35-37 Том 1), і у платіжних дорученнях (а.с. 38-49 Том 1), і у актах приймання-передачі (а.с. 59-61 Том 2).

Вищим адміністративним судом України також було зауважено на приписи ст. 11 КАС України щодо вжиття судом передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, Київським апеляційним адміністративним судом 27.04.2016 року було зупинено провадження по справі для надання податковим органом пояснень з приводу вилучених у позивача товарно-транспортних накладних (у взаємовідносинах з ПП «Укрнафтотрейд» за період з 01.07.2008 року по 30.09.2011 року), де вони знаходяться на даний час, в зв'язку з чим вилучалися, оскільки апелянт в обґрунтування існування належним чином оформлених товарно-транспортних накладних посилається на протокол виїмки, датований ще 27.07.2011 року.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приписи даної норми фактично встановлюють презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Тобто, повідомлені позивачем обставини справи про дії відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки останній не спростує їх.

У справі «Щокін проти України» Єврпейський суд з прав людини зазначив, що державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій (п. 40).

Взагалі, Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду. Так, суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду, в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на змагальне провадження: кожна сторона, в принципі, мав отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (справи «Лобо Мачадо проти Португалії», «Фермьойлєн проти Бельгії» та «Нідерост-Губер проти Швейцарії).

Крім того, у зв'язку з тим, що докази в підтвердження належного транспортування нафтопродуктів, які були предметом спірного договору, зберігаються у суб'єкта владних повноважень згідно раніше згаданого протоколу виїмки ТТН, ч. 4 ст. 72 КАС України зобов'язує відповідача подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У судове засідання представником податкового органу було надано службові записки, проте вони абсолютно не спростовують доводів апелянта про наявність товарно-транспортних накладних, на встановленні існування яких наполягав ВАСУ. Так, вказані записки є документами, які використовуються для вирішення внутрішніх питань установи. В свою чергу, інформація зазначена у такій записці не є достовірно встановленою і перевіреною, а тому не може розцінюватися судовою колегією в якості належного та допустимого доказу. Більш того, вказане ніяким чином не спростовує факту існування протоколу виїмки ТТН, який надавався самим відповідачем та завірений ним.

В судовому засіданні представник Прилуцької ОДПІ не зміг пояснити де знаходяться вилучені ТТН, який слідчий проводив таке вилучення, яка кримінальна справа була порушена та чи була така порушена взагалі.

Надана представником ТТН від 14.07.2010 року, яка також наявна в матеріалах справи, лише підтверджує, що транспортування товару (дизпалива) мало місце, оскільки в матеріалах справи наявний подорожній лист (а.с. 52), з якого слідує, що дані автомобіля та водія, який здійснював перевезення, у цих двох документах співпадають. Зазначення грузовідправником ТзОВ ЛВДС 5-С ДП «ПЗТ», а грузоотримувачем ТзОВ «ОНІКС СОЮЗ» вказує, що до процесу транспортування товару (дизпалива) сторонами договору залучалися інші особи, що є зрозумілим, адже вказаний товар є небезпечним, тому потребує особливих умов перевезення. Зі змісту зазначеної товарно-транспортної накладної можна достеменно встановити який товар перевозився, хто його відправляв та хто отримував.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Щокін проти України» зазначено: якщо національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків, національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція трактує надану ТТН як таку, що додатково підтверджує позицію апелянта про товарність спірної господарської операції.

Щодо посилань ВАСУ на необхідність встановлення наявності сертифікатів якості на товар, колегія суддів зазначає, що такі документи в обов'язковому порядку повинні бути саме у продавця, яким виступає ПП «Укрнафтотрейд», а не у позивача, як покупця товару, який придбавай його на свій власний розсуд. Відсутність сертифікатів якості на товар у покупця не може слугувати підставою для визнання правочину безтоварним та таким, що не відбувся, адже ставити в провину позивачу та позбавляти його права на податковий кредит з огляду на неотримання ним вказаних сертифікатів у продавця, не відповідає принципу збалансованості інтересів та грубо порушує принцип такого балансу, зокрема, щодо настання наслідків.

Таким чином, відповідачем не було надано жодного належного та ґрунтовного пояснення з даного приводу, тобто жодним чином не спростовано доводів апелянта, що свідчить про ненадання, всупереч наведеним вимогам, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, зокрема, і спірне податкове повідомлення-рішення.

Варто відзначити, що на час укладання та виконання договорів контрагент позивача був належним чином зареєстрований платником ПДВ та згідно ЄДР був зареєстрований за місцем знаходження, являвся юридичною особою, наділеною правоздатністю та дієздатністю, мав право укладати з позивачем будь-які договори.

Апеляційна інстанція також зауважує на не спростуванні доводів позивача щодо факту розумних господарських та економічних дій, який підтверджується наявністю партнерів по аграрному холдингу, які спожили поставлене пальне для збору врожаю кукурудзи, з якої вироблявся комбікорм для молочного стада.

Натомість, позивачем в підтвердження своїх тверджень надано договори поставки нафтопродуктів, укладені з сільськогосподарськими підприємствами - діловими партнерами, наказ від 15.07.2008 року № 135 «Про організацію роботи заправної станції підприємства», акти приймання-передачі дизпалива, журнал обліку нафтопродуктів, що надійшли на ВАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» (а.с. 39-66 Том 2). Вказані документи додатково підтверджують реальність проведення господарських операцій з поставки дизпалива, а вказані договори та акти свідчать про реалізацію придбаного.

Приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач також виходив з суб'єктивних міркувань, зокрема сумнівів стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, тощо. Проте, такі доводи не можуть бути взяті до уваги апеляційною інстанцією в якості належного доказу нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом, а тим більше підставою для позбавлення податкового кредиту. Адже, сам по собі факт відсутності у контрагента трудових ресурсів та основних засобів не може бути беззаперечним свідченням фіктивності проведених операцій оскільки останній не позбавлений права залучити для виконання договірних зобов'язань третіх осіб.

Така правова позиція викладена в ухвалах ВАСУ від 06.04.2016 року по справах № К/800/10422/15; № К/800/3397/15; № К/800/20817/15.

Більш того, податковим органом не надано жодних доказів та реальних розрахунків необхідного трудового потенціалу, транспортних засобів, складських приміщень для реального виконання спірного господарського правочину.

Відповідачем не було наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, адже, укладаючи угоду зі своїми контрагентом, позивач мав всі документальні підтвердження господарської правосуб'єктності контрагента: здійснювати господарську діяльність, реалізовувати господарську компетенцію, мати зобов'язання, нести за ними відповідальність тощо.

Отже, позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 вищенаведеного Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на час виникнення спору) передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно пп. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 даного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентом, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Крім того, відсутні підстави вважати зазначений вище правочин недійсним, або таким, що не відбувся, реальність виконання господарської операції не спростована, оскільки угода не визнана недійсною судом, а також позивач не може нести відповідальності за дії свого контрагента.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду апеляційної інстанції достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення.

Приймаючи до уваги те, що рішення у справі ухвалено не користь апелянта, тому витрати зі сплати судового збору за подачу адміністративного позову (408,31 грн.) та апеляційної скарги (449,14 грн.) підлягають стягненню з відповідача у розмірі 857,45 грн..

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: …; 4) … розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та постановлення нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ічнянський завод сухого молока та масла» - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року - скасувати, постановивши нову про задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 20.06.2012 року № .

Стягнути з Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (адреса: 17507, Чернігівська обл., м.Прилуки, вул. Київська, 214, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Ічнянський завод сухого молока та масла» (адреса: адреса: 17507, Чернігівська обл., м. Ічня, вул. Бунівка, 164, ) судовий збір у розмірі 857 (вісімсот п'ятдесят сім) грн. 45 (сорок п'ять) коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 19.05.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Безименна Н.В.

Карпушова О.В.