Справа № 826/25274/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю представників:

позивача - Стеценка О.В., Цільницького І.В.,

відповідача - Скрипніченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» про застосування заходів реагування,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року позивач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток», в якому просить:

застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток" за адресою: бульвар Перова, 27Б, у Дніпровському районі міста Києва, шляхом відключення джерела електроживлення та накладення печаток на розподільчі електрощити та вхідні двері приміщень Товариства обмеженою відповідальністю "Восток";

обов'язок щодо забезпечення виконання рішення суду покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову суду, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій є органом уповноваженим здійснювати безпосередньо та через свої територіальні органи державний нагляд (контроль) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки та цивільного захисту підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, іншими суб'єктами господарювання.

Позивачем не було повно усунено порушень пожежної безпеки згідно переліку порушень указаних в акті № 412 від 30.10.2015, що підтверджується актом № 451 від 24.12.2015, а отже у суду відсутні належні докази на підтвердження факту усунення позивачем порушень встановлених зазначеним актом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до наказу Управління з надзвичайних ситуацій у Дніпровському районі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 01.09.2015 № 113 про проведення перевірок, головному інспектору відділу ДНК та ЦЗ управління з надзвичайних ситуацій у Дніпровському районі ГУ ДСНС України у м. Києві майору служби цивільного захисту ОСОБА_5 доручено в період з 22.10.2015 по 30.10.2015 провести позапланову перевірку АЗС ТОВ «Восток» щодо виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту від 30.06.2015.

Державному інспектору було видано посвідчення від 01.09.2015 № 230 на проведення позапланової перевірки АЗС ТОВ «Восток» за адресою: бульвар Перова, 276 у Дніпровському районі міста Києва.

Перевірку проведено в присутності фахівця департаменту ОП ПБ та ОНС ТОВ «Восток» ОСОБА_6 та начальник АЗС ТОВ «Восток» ОСОБА_7

За результати перевірки складено Акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки від 30.10.2015 № 412 (далі - акт №412), в якому зафіксовано що АЗС ТОВ «Восток» за адресою: бульв. Перова, 276, у Дніпровському районі міста Києва, функціонує з порушеннями правил та норм пожежної і техногенної безпеки, а саме:

п. 10.1 Розділ 6, «Правила пожежної безпеки в Україні», п. 2.1.1 «Інструкція щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій» - на в'їздах і виїздах з території АЗС не влаштовані похилі підвищення висотою не менше 0,2 м або дренажні лотки для відведення забруднених нафтопродуктами атмосферних опадів в очисні споруди;

п. 10.1 розділу 6, «Правила пожежної безпеки в Україні», п.2.1.1 «Інструкція щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій» - майданчик для АЦ не обладнано огороджувальним по периметру бортиком висотою не менше як 0,2 м., місце в'їзду (виїзду) на майданчик для АЦ не облаштовано похилими підвищеннями (пандусами) з ухилом не менше як 2 %;

п. 10.1 розділу 6 «Правила пожежної безпеки в Україні», 3.1.17 «Інструкція щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій» - майданчик для АЦ не забезпечений аварійним відведенням (дренаж) та аварійним резервуаром, який забезпечує злив палива з майданчика без його переливання на іншу ділянку АЗС;

п. 10.1 Розділ 6 «Правила пожежної безпеки в Україні», п. 4.11 «Інструкція щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій» - складське (підсобне) приміщення де допускається зберігання легкозаймистих та горючих речовин, а також торгівельна зала будівлі АЗС де допускається продаж легкозаймистих та горючих речовин не обладнані автоматичними установками пожежогасіння;

ст.53 КЦЗ - АЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення.

Крім того, на прохання позивача проведено повторну позапланову перевірку у ТОВ «ВОСТОК». За результатами вказаної перевірки складено акт від 30.03.2016 №42 (далі - Акт № 42), з якого убачається, що відповідачем не усунено всіх порушень зафіксованих в акті №412, не усуненими залишаються три порушення, а саме:

п. 10.1 Розділ 6, «Правила пожежної безпеки в Україні», п. 2.1.1 «Інструкція щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій» - на в'їздах і виїздах з території АЗС не влаштовані похилі підвищення висотою не менше 0,2 м або дренажні лотки для відведення забруднених нафтопродуктами атмосферних опадів в очисні споруди;

п. 10.1 розділу 6 «Правила пожежної безпеки в Україні», 3.1.17 «Інструкція щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій» - майданчик для АЦ не забезпечений аварійним відведенням (дренаж) та аварійним резервуаром, який забезпечує злив палива з майданчика без його переливання на іншу ділянку АЗС;

ст. 53 КЦЗ - АЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення.

Згідно з поясненнями позивача, відповідач від підписання та отримання акта № 42 відмовився, що також зафіксовано в акті №42, у зв'язку з чим його направлено рекомендованим листом.

Вважаючи, що наведені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоров'ю людей, які працюють, перебувають на об'єкті, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

За визначенням у статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженим Указом Президента України від 16 січня 2013 року №20/2013, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України. ДСНС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності.

За нормами пункту 3 зазначеного Положення основними завданнями ДСНС України, зокрема, є: реалізація державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.

За правилами статті 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (стаття 66 Кодексу цивільного захисту України).

У силу пункту 12 частини першої статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

За приписами частини другої статті 68 Кодексу цивільного захисту України у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров'ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Згідно положень частини першої статті 70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.

За правилами частини другої статті 70 Кодексу цивільного захисту України повне або часткове зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

За нормами частини п'ятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду.

Відповідно до пунктів 6.2 та 6.4 Інструкції про порядок та умови застосування органами державного пожежного нагляду запобіжних заходів, затвердженої наказом МНС України від 21.10.2004 року №130, зареєстрованим в Мін'юсті України 08.11.2004 року за №1416/10015, постанова про застосування запобіжних заходів підлягає виконанню шляхом опечатування, опломбування, знеструмлення (якщо це можливо) з дати приведення її в дію. Зупинення роботи підприємства, окремого виробництва, експлуатації будівель, споруд, випуску пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного призначення шляхом знеструмлення може здійснюватися в присутності спеціаліста служби енергонагляду району (міста), а відключення виробничих дільниць, агрегатів, опалювальних приладів, дільниць електромережі - за присутності енергетика (електрика) відповідного об'єкта, на якому застосовується запобіжний захід. При залученні спеціаліста служби енергонагляду району (міста) посадова особа органу держпожнагляду, якій доручено приведення постанови в дію, направляє на адресу керівництва, де працює спеціаліст, відповідний лист із зазначенням дати та часу приведення постанови в дію.

Таким чином, позивач наділений відповідними повноваженнями державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, у тому числі, повноваженнями застосування до суб'єктів господарювання певних заходів реагування.

Захід реагування у вигляді повного зупинення роботи підприємства до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо виявлені допущенні порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що зазначені в акті перевірки порушення, свідчать про наявність реальної загрози життю та здоров'ю людей. Проте судом не надано оцінку встановленим та зафіксованим в актах перевірки порушенням, чи дійсно встановлені під час інспекції обставини є порушенням норм чинного законодавства.

Зокрема, позивач вказує, що відповідачем допущено порушення ст. 53 Кодексу цивільного захисту України, а саме АЗС не обладнано системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення, проте суд апеляційної інстанції з таким твердженням погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 53 Кодексу цивільного захисту України на об'єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (далі - автоматизовані системи).

Відповідно до частини четвертої статті 53 Кодексу цивільного захисту України Вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Підпунктом 2 пункту 3 Постанови КМУ N401 від 13 серпня 2014 року визначено, що забезпечення формування державної політики у сфері цивільного захисту, в тому числі запобігання виникненню надзвичайних ситуацій, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та ліквідації надзвичайних ситуацій, гідрометеорологічної діяльності покладається на Міністерство внутрішніх справ України.

Проте, станом на момент перевірки і до дати подання апеляційної скарги, такі правила Міністерством внутрішніх справ України не затверджені і не набули чинності.

Водночас, пунктом 4.1 діючого наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 15 травня 2006 року № 288 "Про затвердження Правил улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення " передбачено, що перелік об'єктів , які підлягають обладнанню системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій, наведено у додатку до Правил.

В свою чергу, відповідно до наказу МНС від 03.08.2011 року № 793, про внесення змін до наказу МНС від 15 травня 2006 року № 288 " Про затвердження Правил улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення " із переліку об'єктів, які повинні обладнуватися зазначеними системами, АЗС виключено.

З наведеного випливає, що у діючому законодавстві відсутні вимоги щодо обладнання в приміщенні АЗС системи раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення, а отже, встановлення та обладнання зазначеними системами є необов'язковою.

Щодо посилань позивача на Правила техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях, затверджених наказом МНС України від 15 серпня 2007 року №557 (далі - Правила №557), слід зазначити, що пункт 4.4.1 Правил №557 містить посилання на вищезгаданий наказ МНС від 15 травня 2006 року N 288, змінами до якого АЗС виключено із переліку об'єктів, які повинні обладнуватися зазначеними системами.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до листа від 18.03.2016 №5.4/1139 Головного управління Держпраці у Київській області згадана АЗС ТОВ «Восток» не належить до об'єктів підвищеної небезпеки та вилучається із Державного реєстру об'єктів підвищеної небезпеки.

Проте, за твердженнями позивача, які також останній виклав в листі від 04.04.2016 №65/1/2416 направленому на адресу ТОВ «Восток», порушення зафіксоване пунктом 3 Акту перевірки щодо обладнання АЗС системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі її виникнення, залишається як не виконаний, оскільки на момент попередньої перевірки АЗС було віднесено до об'єктів підвищеної небезпеки. Згідно з матеріалами наявними у наглядовій справі зазначеної АЗС, жодних реконструкцій ТОВ "ВОСТОК" за адресою: бул. Перова, 27-6 у Дніпровському районі м. Києва не проводилися, а отже резервуари залишаються з об'ємом 100 метрів кубічних.

При цьому, позивач повідомляє, що після отримання роз'яснень від Головного управління Держпраці у Київській області про надання інформації, на якій підставі ТОВ "ВОСТОК" виключено із Державного реєстру об'єктів підвищеної небезпеки позивач повернеться до цього питання.

Разом з тим, ТОВ «Восток» проведено ідентифікацію об'єкта підвищеної небезпеки АЗС №20 за адресою: м. Київ, бул. Перова, 27-Б, що підтверджується відповідним повідомленням, затвердженим директором департаменту ОП, ПБ та ОНС ТОВ «Восток» Цільницьким І.В. 05.02.2016.

Зокрема, методикою ідентифікації потенційно небезпечних об'єктів, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 23 лютого 2006 року № 98 закріплено, що ідентифікація проводиться для потенційно небезпечних об'єктів.

Відповідно до абзацу 6 частини першої статті 1 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» потенційно небезпечний об'єкт - об'єкт, на якому можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об'єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії.

Аналогічне визначення даного поняття закріплено у пункті 2 Положення про паспортизацію потенційно небезпечних об'єктів, затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 18 грудня 2000 року № 338, пункті 1 Положення про організацію оповіщення і зв'язку у надзвичайних ситуаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 1999 року №192 та абзаці 2 частини другої статті 1 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки».

Як убачається із вказаного вище повідомлення, зазначений об'єкт не є об'єктом підвищеної небезпеки, про що, на виконання вимог пункту 18 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки, ТОВ «Восток» складено повідомлення про результати ідентифікації об'єктів підвищеної небезпеки за формою ОПН-1.

Відповідно до частини третьої пункту 25 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки, у разі коли за результатами ідентифікації об'єкти не віднесено до об'єктів підвищеної небезпеки, територіальний орган Держгірпромнагляду надсилає суб'єктові господарювання інформацію про результати ідентифікації.

Як уже було зазначено, Головне управління Держпраці у Київській області листом від 18.03.2016 №5.4/1139 проінформувало ТОВ «Восток», що згадана АЗС не належить до об'єктів підвищеної небезпеки.

Судом першої інстанції всім вище наведеним фактичним обставинам справи, нормативно-правовим актам, що регулюють спірні правовідносини, оцінку надано не було.

Зважаючи на викладене, доводи позивача про встановлення допущеного, на його думку, відповідачем порушення статті 53 Кодексу цивільного захисту України, щодо необхідності обладнання АЗС системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення на об'єкті підвищеної небезпеки, є необґрунтованими, а відтак, відсутні підстави для усунення такого порушення.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача про наявність допущеного з боку відповідача порушення ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди» та пункту 4.11 «Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій».

Зокрема, Інструкцію щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій затверджено наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 6 грудня 2005 року N 376 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 березня 2006 р. за N 291/12165 (далі - Інструкція №376).

Відповідно до пункту 1.1 ця Інструкція визначає вимоги пожежної безпеки до об'ємно-планувальних, конструктивних рішень автозаправних станцій, призначених для заправлення автотранспорту бензином, дизельним паливом, стисненим природним газом, скрапленим вуглеводневим газом, а також автозаправних комплексів, на яких, окрім заправлення автотранспорту, здійснюються його сервісне обслуговування та/або сервісне обслуговування водіїв та пасажирів.

Пунктом 1.3 Інструкції 376 визначено, що її вимоги поширюються на проектування автозаправних станцій, автозаправних комплексів (далі - АЗС), у тому числі під час їх реконструкції чи технічного переоснащення, зазначених у пункті 1.2 Інструкції, і є обов'язковими для виконання юридичними та фізичними особами незалежно від виду їх діяльності та форм власності.

Згідно з пунктом 1.1 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди» ці Норми поширюються на проектування нових, реконструкцію і розширення існуючих будинків та окремих приміщень підприємств роздрібної торгівлі (магазинів, ринків), за винятком будинків оптової (гуртової) торгівлі, магазинів із продажу автомобілів (автосалонів) і запчастин до них, магазинів зброї, магазинів-складів будівельних матеріалів, магазинів виробничих фірм, а також магазинів тимчасового функціонування.

З наведеного убачається, що приписи вказаних норм поширюється на проектування нових, реконструкцію і розширення існуючих заправних станцій та не можуть застосовуватись до вже існуючих.

Наведене також узгоджується із висновками Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, викладеними в листах від 21.07.2015 №26-10763/264 «Про надання роз'яснень» та від 06.10.2015 №8/18.2-284-15 відповідно, адресованих на адресу ТОВ «Восток».

Натомість, в матеріалах справи міститься копія експертного висновку Управління Державної пожежної охорони ГУ МВС України в м. Києві від 23.07.1997 №54/5/1891 ,копія погодження Управління державної пожежної охорони від 19.03.1997 №51/1/659, з яких убачається, що при проектуванні та будівництві зазначеної АЗС зауваження були відсутні, порушень пожежної безпеки не виявлено.

На викладене судом першої інстанції також не було звернуто увагу та не надано оцінку доводам відповідача в цій частині, що свідчить про необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Отже, позивач протиправно вказав в актах перевірки, що відповідачем допущено порушення приписів ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди» та Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій.

Зважуючи на викладене, позивачем, як суб'єктом владних повноважень на якого покладено тягар доказування в адміністративних справах, не доведено наявність та не усунення на час розгляду справи виявлених під час перевірки порушень вимог пожежної і техногенної безпеки, а, відповідно, і правомірність заявлених позовних вимог про застосування крайніх заходів реагування.

Крім того, судом апеляційної інстанції приймається до уваги, що згідно із наданим позивачем під час апеляційного розгляду справи актом перевірки №68 від 13.05.2016, проведеної Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки ТОВ «Восток», порушень вказаних в акті складеному за результатами проведення позапланової перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту техногенної та пожежної безпеки від 30.03.2016 №42 щодо АЗС ТОВ «Восток» по бул. Перова 27Б не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не повно встановлено фактичні обставини справи, застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» - задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» про застосування заходів реагування - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 17.05.2016 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.