Справа № 802/3987/15-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3987/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року спільне українсько-іспанське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Сперко Україна» звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 19 листопада 2015 року Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про стягнення до бюджету з СУІП ТОВ «Сперко Україна» штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства, в сумі 175 802,71 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, в період з 22.10.2015 року по 28.10.2015 року працівниками Вінницької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов індивідуальної ліцензії від 09.09.2013 №144, виданої НБУ на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України та дотримання валютного законодавства України при проведенні розрахунків по контрактах: №05/02/12-КС/Б від 18.02.2015 за період з 01.09.2015 по 30.09.2015, №04/01/15-КС/М від 15.01.2015 за період з моменту укладення по 30.09.2015.

Так, за результатами перевірки складено акт № 2821/2203/20112362 від 09.11.2015, яким встановлено порушення:

- ст. 1 Закону України №185 94-ВР від 23.09.1994 Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 03.03.2015 №160 Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки за експортований товар;

- пп. д п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 Про систему валютного регулювання та валютного контролю, в частині розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України без отримання індивідуальної ліцензії Національного Банку України (а.с. 9 - 27 ).

На підставі акту перевірки, відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та згідно з п. 2 ст. 16 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, п.п. 2 ст. 2 "Положення про валютний контроль", затвердженого Постановою Правління НБУ від 08.02.2000 №49, п. 2.1 Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженого наказом ДПА від 4 жовтня 1999 року № 542, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення форми " У " № від 19.11.2015, яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 175802,71 грн. ( а.с. 28, 27).

Однак, позивач не погодившись з вказаним рішення, вважачи, що його права порушені, звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позов ТОВ Сперко Україна, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2015 прийнято Вінницькою ОДПІ Головного управління ДФС України у Вінницькій області неправомірно, не на підставі наданих повноважень , а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93 до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України, що передбачено п. 1.2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року N 49 є Національний банк України.

Відповідно до ст. 44 Закону України Про Національний банк України передбачено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

Згідно з п. 1 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93 Національний банк є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України.

Так, пп. д п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю визначено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Зокрема, індивідуальної ліцензії потребують такі операції, як розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком:

- відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном;

- відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками;

- відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету;

- відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції.

Ст.6 Декрету КМУ № 15-93 передбачено порядок і терміни видачі ліцензій, перелік документів, необхідних для одержання ліцензій, а також підстави для відмови у видачі ліцензій визначаються Національним банком України.

Згідно з абз. 3 п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензій Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України - штраф у сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.

Таким чином, санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на застосування санкцій передбачених статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України " Про систему валютного регулювання та валютного контролю " закріплене виключно за Національним банком України та за його визначенням - за підпорядкованими йому установами.

Згідно з п. 3 Указу Президента України від 27 червня 1999 року N 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України. Оскарження рішень про застосування фінансових санкцій здійснюється в судовому порядку.

Так, пунктом 3.1 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 № 49, визначено, що санкції, передбачені статтею 2 Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Проаналізувавши зазначені норми, колегія суддів приходить до висновку, що положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" та Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 № 49, якими органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які вже були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Указ та Положення суперечать обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції та необгрунтовано створюють протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Вказана правова позиція також висловлена в Постанові Верховного суду України від 07.02.2012 в справі № 21-904а10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Крим Інтеройл" до державної податкової інспекції в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень.

Частиною 1 статті 244 - 2 КАС України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Підпунктом 4.1.4 Податкового кодексу України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи те, що п. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю чітко визначено компетентний орган, який здійснює застосування фінансових санкцій за порушення ст.5 цього Декрету, та не передбачає множинного тлумачення своїх положень, а також те, що зазначений Декрет КМУ має силу закону, тобто вищу юридичну силу, аніж Указ Президента України та Постанова Правління НБУ, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в тому, що застосування до спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" штрафних санкцій Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області в даному випадку не належить до її компетенції, а тому таке рішення відповідача є протиправним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 травня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5