Справа № 817/3561/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3561/14

13 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівський кар'єр нерудних копалин "Технобуд"

до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014 позивач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Клесівський кар'єр нерудних копалин «Технобуд» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2014 №, №.

Згідно податкового повідомлення-рішення від 14.07.2014 № позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 165052 грн. та застосовагно штрафні (фінансові) санкції у розмірі 82526 грн.; та згідно податкового повідомлення-рішення від 14.07.2014 № позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 11492 грн.

В основу спірних податкових повідомлень-рішень покладені висновки податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту протягом перевіряємого періоду за безтоварними операціями з контрагентами щодо придбання товарів (послуг) на підставі нікчемних правочинів. Такі висновки відповідача грунтуються на доводах про фіктивність діяльності контрагентів позивача, реальність господарських операцій з якими не підтверджена, а документуваня позивачем вказаних операцій та відображення у бухгалтерському обліку здійснено без отримання результатів таких операцій в дійсності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу є помилковими, необгрунтованими та побудовані на висновках про фіктивність господарської діяльності контрагентів позивача та нереальності опрацій з постачальниками контрагентів позивача, що не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій позивача. При цьому позивач зазначив про відсутність зобовязання щодо перевірки дотримання постачальниками товарів (послуг) податкової дисципліни та факту перебування окремого контрагента за місцем реєстрації, як не встановлено відповідних пістав для позбавлення позивача як добросовісного платника податку права на формування податковго кредиту, оскільки позивач виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого права та має усі документальні підтвердження суми податкового кредиту. З таких підстав просив суд позов задовольнити та скасувати оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, та зазначає, що у ході перевірки позивача контролюючим органом встановлено нікчемність правочинів позивача з постачальниками. При цьому відповідач зазначив, що підставами для визнання нікчемними правочинів позивача з контрагентами слугували: відсутність контрагентів за місцезнаходженням, відсутність документів бухгалтерського та податкового обліку контрагентів, що могли б підтвердити задекларовані дані, відсутність необхідних умов для результатів господарської, економічної діяльності контрагентів, а також технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспорних засобів, що свідчить, на переконання відповідача, про відсутність реального здійснення господарської діяльності контрагентів позивача із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, зокрема відсутність постачання товарів (робіт послуг) позивачу. Враховуючи те, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух товарів, а не декларування обсягів на паперів, а за відсутності придбаня активів відсутні і підстави для податкового обліку, зважаючи на те, що контрагентами-постачальниками до перевірки не надано первинних бухгалтерських та податових документів, що підтверджують придбання товарів та послуг від підприємств-постачальників, а також використання складських, виробничих приміщень та обладнання, відвідповідач стверджував про нереальність операцій позивача з контрагентами щодо придбання товарів (послуг). З таких підстав, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, а оспорювані податкові повідомлення-рішення такими, що винесені у зв'язку із грубим порушенням позивачем норм податкового законодавства в частині формування податкового кредиту, а тому є правомірними.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 у справі №817/3561/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014, позов ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівський кар'єр нерудних копалин "Технобуд" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 14.07.2014 року № в частині зменшення ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівський кар'єр нерудних копалин "Технобуд" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задеклароване за травень 2013 року (податкова декларація від 19.06.2013 року №) на суму 4142,00 грн., за червень 2013 року (податкова декларація від 19.07.2013 року №) на суму 4200,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 4171,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 27.01.2016 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 у справі №817/3561/14 - скасовано. Справу №817/3561/14 направлено на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 справу призначено до розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України» 21.11.2014 проведено державну реєстрацію та розпочато діяльність ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області як територіального органу Державної фіскальної служби України, яка є правонаступником ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області.

За таких обставин суд, у порядку статті 55 КАС України допустив процесуальне правонаступництво ОСОБА_4 об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області на ОСОБА_4 обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. При цьому вважала за необхідне додатково наголосити, що усі операції, які мали місце під час періоду, що перевірявся відповідачем, носили реальний товарний характер, що підтверджується усіма необхідними первинними документами та документами бухгалтерського обліку, а здійсненню цих операцій передувало існування господарської мети, придбані товари, роботи та послуги дійсно використовувались позивачем у власній господарській діяльності, про що свідчать документи, що надавались до перевірки та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. При цьому представник позивача відхиляла посилання відповідача на акти зустрічних звірок контрагентів позивача та інформацію, отриману з ВДАІ УМВС України у Рівненській області та вирок суду у кримінальній справі №755/10669/13-к як такі, що не стосуються відносин безпосередньо із позивачем. Також представник позивача зазначила, що посилання податкового органу на те, що позивачем не були надані до перевірки товарно-транспортні накладні, що, на думку податкового органу, доводить фіктивність господарських операцій позивача, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для визнання нікчемими угод позовача, оскільки товарно-транспортною накладною підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. За таких обставин, як стверджувала представник позивача, висновки податкового орану зроблені без врахування первинних фінансових документів позивача, що належним чином підтверджують реальність господарських операцій з контрагентами, їх аналізу та дослідження, без надання належної оцінки усім обставинам, тому є помилковими та ґрунтуються суто на припущеннях відповідача, які не можуть слугувати підставою позбавлення права бюджетного відшкодування по податку на додану вартість, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій, що є підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача у ході судового розгляду заперечував проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначивши, що взаємовідносини позивача з ПП «Альфа-Ком», ПП «ВО-Транс», ТОВ «Енергообладнання», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мілл-груп», ТОВ «Авантрейд», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Будпром-ЛТД» не мали реального характеру внаслідок відсутності у вказаних суб'єктів господарювання необхідних виробничих потужностей, формування ними даних податкового обліку на підставі формально складених первинних документів, здійснення операцій з метою отримання податкової вигоди. На думку представника відповідача, на користь цих обставин свідчать, зокрема, акти зустрічних звірок зазначених контрагентів та інша податкова інформація. Відтак просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 12.05.2014 №128/22, №129/22, №130/22, №131/22, №132/22, №133/17, №134/15 та відповідно до наказу від 08.05.2014 №248 посадовими особами ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Клесівський кар'єр нерудних копалин «Технобуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, за наслідками якої складено акт від 01.07.2014 №179/17-14-22/32404265 (т. 1 а.с. 12-134).

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.07.2014:

- № про зменшення платнику податків бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 165052,00 грн., в тому числі: за жовтень 2011 року на 1,00 грн.; за листопад 2011 року на 13534,00 грн.; за грудень 2011 року на 282,00 грн.; за березень 2012 року на 6105,00 грн.; за квітень 2012 року на 516,00 грн.; за травень 2012 року на 842,00 грн.; за червень 2012 року на 25625,00 грн.; за липень 2012 року на 23442,00 грн.; за серпень 2012 року на 5873,00 грн.; за вересень 2012 року на 12577,00 грн.; за жовтень 2012 року на 7242,00 грн.; за січень 2013 року на 46737,00 грн.; за березень 2013 року на 3594,00 грн.; за квітень 2013 року на 1333,00 грн.; за травень 2013 року на 4142,00 грн.; за червень 2013 року на 4200,00 грн.; за серпень 2013 року на 467,00 грн.; за грудень 2013 року на 8540,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 82526,00 грн.;

- № про зменшення платнику податків розміру від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 11492,00 грн. (т. 1 а.с. 135-136).

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені платником податків в адміністративному порядку. За наслідками розгляду податковим органом скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (т. 1 а.с. 131-154).

Як вже зазначалось, в основу цих податкових повідомлень-рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем п. 198.1 ст. 198, пп. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні ним від'ємного значення та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість внаслідок включення до їх складу сум ПДВ по операціях з контрагентами: ПП «Альфа-Ком», ПП «ВО-Транс», ТОВ «Енергообладнання», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мілл-груп», ТОВ «Авантрейд», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Будпром-ЛТД», що мали місце протягом періоду, який перевірявся, які відповідач вважає безтоварними.

Вирішуючи спір по суті суд врахував наступне.

1. Щодо взаємовідносин позивача з ПП «Альфа-Ком» суд зазначає наступне.

Як свідчать обставини справи у жовтні-листопаді 2011 року та серпні 2012 року позивач здійснював операції щодо придбання товару у контрагента ПП «Альфа-Ком», та на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом позивачем було надано суду (т. 1 а.с. 164-172, т. 2 а.с. 221-240):

1) видаткові накладні:

- від 06.10.2011 №7-07 на придбання: баббіту Б-16 у кількості 480,00 кг, за ціною 50,00 грн./кг, на суму 24000,00 грн.; припію ПОС-40 д. 8 мм у кількості 6,00 кг, за ціною 125,00 грн./кг, на суму 750,00 грн., разом 29700,00 грн., в тому числі ПДВ 4950,00 грн.;

- від 07.11.2011 №9-11 на придбання: припію ПОС-61 д. 2 мм у кількості 6,00 кг, за ціною 190,00 грн./кг, на суму 1140,00 грн.; припію ПОС-40 д. 8 мм у кількості 2,00 кг, за ціною 135,00 грн./кг, на суму 270,00 грн., разом 1692,00 грн., в тому числі ПДВ 282,00 грн.;

- від 16.08.2012 №50-08 на придбання: баббіту Б-16 у кількості 510,00 кг, за ціною 42,50 грн./кг, на суму 21675,00 грн.; припію ПОС-40 д. 8 мм у кількості 7,00 кг, за ціною 125,00 грн./кг, на суму 875,00 грн., разом 27060,00 грн., в тому числі ПДВ 4510,00 грн.;

2) податкові накладні:

- від 06.10.2011 №7 на суму 29700,00 грн., в тому числі ПДВ 4950,00 грн.;

- від 03.11.2011 №9 на суму 1692,00 грн., в тому числі ПДВ 282,00 грн.;

- від 16.08.2012 №51 на суму 27060,00 грн., в тому числі ПДВ 4510,00 грн.;

Вказані податкові накладні підписані керівником ПП «Альфа-Ком» ОСОБА_6, відомості про якого мітилися в ЄДР на момент вчиненя операцій з позивачем.

3) виписки з банківського рахунку на загальну суму 58452,00 грн., а саме: від 11.10.2011 про перерахування на банківський рахунок ПП «Альфа-Ком» коштів в сумі 29700,00 грн.; від 03.11.2011 про перерахування на банківський рахунок ПП «Альфа-Ком» коштів в сумі 1692,00 грн.; від 16.08.2012 про перерахування на банківський рахунок ПП «Альфа-Ком» коштів в сумі 27060,00 грн.;

4) прибуткові ордери на отримання придбаних товарів;

5) накладні на внутрішнє переміщення та акти прийому-передачі придбаних товарів.

Як пояснив суду представник позивача, взазані товари (матеріали) використовувалися позивачем у ході господарської діяльності для паяння та були придбані із відповідною метою, що було використано, зокрема, у ході ремонту техніки, що експлуатується позивачем і є його власністю (технологічні самоскиди, вантажні автомобілі). Факт використання придбаних матеріалів підтверджується документами внутрішнього переміщення таких матеріалів між структурними підрозділами позивача, що представлені, поряд з іншим, суду. А стосовно наявності у ПП «Альфа-Ком» фізичних, технічних і технологічних можливостей для здійснення вищевказаних господарських операцій, представник позивача виказала міркування, що відповідні операції з поставки матеріалів для паяння не потребують наявності у постачальника ані спеціальної техніки чи технологічного обладнання, ані спеціально навченого персоналу, і можуть здійснюватись безпосередньо керівником підприємства.

Так, податок на додану вартість у загальній сумі 9742,00 грн., сплачений у складі товарів, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, а саме: за жовтень 2011 року на суму 4950,00 грн., за листопад 2011 року на суму 282,00 грн., за серпень 2012 року на суму 4510,00 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування, а саме: за листопад 2011 року на суму 4950,00 грн., за грудень 2011 року на суму 282,00 грн., за вересень 2012 року на суму 4510,00 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

З матеріалів справи встановлено, що ПП «Альфа-Ком» на час спірних правовідносин було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 07.07.2005 перебувало на обліку у ДПI у Печерському районі у м.Києві за №38314 та було зареєстроване платником податку на додану вартість згідно свідоцтво платника ПДВ №100242325, яке в подальшому було скасоване з 27.06.2013 (т. 1 а.с. 160-169,т. 2 а.с. 214-220), тобто на момент проведення операцій із позивачем вказаний контрагент був наділений статусом платника податку на додану вартість.

2. Щодо взаємовідносин позивача з ПП «ВО-Транс» суд зазначає наступне.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом позивачем було надано суду (т. 1 а.с. 178-193, т. 3 а.с. 31-250, т. 4 а.с. 1-22,142):

1) акти здачі-прийняття роботі (надання послуг):

- від 03.02.2012 №19 на перевезення вантажів за маршрутом Кривий Ріг-Інгулець-Київ-Клесів, відстань 850,00 км, вартістю 7700,00 грн., в тому числі ПДВ 1283,33 грн.;

- від 10.02.2012 №22 на перевезення вантажів за маршрутом Амвросіївка-Донецьк-Клесів, відстань 1250,00 км, вартістю 9000,00 грн., в тому числі ПДВ 1500,00 грн.;

- від 29.03.2012 №159 на перевезення вантажів за маршрутом Тернопіль-Іспас, відстань 250,00 км, вартістю 3100,00 грн., в тому числі ПДВ 516,67 грн.;

- від 02.04.2012 №180 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Вижниця, відстань 750,00 км, вартістю 3000,00 грн., в тому числі ПДВ 500,00 грн.;

- від 12.04.2012 №236 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Вижниця, відстань 750,00 км, вартістю 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 05.05.2012 №455 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 6100,00 грн., в тому числі ПДВ 1016,67 грн.;

- від 18.05.2012 №486 на перевезення вантажів за маршрутом Донецьк-Кривий Ріг-Клесів, відстань 1200,00 км, вартістю 6100,00 грн., в тому числі ПДВ 1016,67 грн.;

- від 18.05.2012 №487 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Вижниця, відстань 750,00 км, вартістю 2300,00 грн., в тому числі ПДВ 383,33 грн.;

- від 19.05.2012 №496 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Обухів-Кощіївка, відстань 500,00 км, вартістю 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 24.05.2012 №531 на перевезення вантажів за маршрутом Харків-Київ, відстань 500,00 км, вартістю 1700,00 грн., в тому числі ПДВ 283,33 грн.;

- від 25.05.2012 №541 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 25.05.2012 №542 на перевезення вантажів за маршрутом Кривий Ріг-Клесів, відстань 800,00 км, вартістю 6000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000,00 грн.;

- від 21.06.2012 №697 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 1350,00 грн., в тому числі ПДВ 225,00 грн.;

- від 26.06.2012 №734 на перевезення вантажів за маршрутом Дніпропетровськ-Клесів, відстань 800,00 км, вартістю 5000,00 грн., в тому числі ПДВ 833,33 грн.;

- від 26.06.2012 №735 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 6900,00 грн., в тому числі ПДВ 1150,00 грн.;

- від 26.06.2012 №745 на перевезення вантажів за маршрутом Полтава-Клесів, відстань 700,00 км, вартістю 5400,00 грн., в тому числі ПДВ 900,00 грн.;

- від 04.07.2012 №818 на перевезення вантажів за маршрутом Полтава-Клесів, відстань 700,00 км, вартістю 5400,00 грн., в тому числі ПДВ 900,00 грн.;

- від 07.07.2012 №849 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 1300,00 грн., в тому числі ПДВ 216,67 грн.;

- від 07.07.2012 №850 на перевезення вантажів за маршрутом Запоріжжя-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 11.07.2012 №882 на перевезення вантажів за маршрутом Клесів-Кощіївка, відстань 350,00 км, вартістю 1700,00 грн., в тому числі ПДВ 283,33 грн.;

- від 12.07.2012 №910 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Клесів, відстань 1200,00 км, вартістю 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 14.07.2012 №901 на перевезення вантажів за маршрутом Донецьк-Клесів, відстань 1200,00 км, вартістю 2200,00 грн., в тому числі ПДВ 366,67 грн.;

- від 18.07.2012 №939 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 18.07.2012 №940 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Вижниця, відстань 750,00 км, вартістю 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 25.07.2012 №1010 на перевезення вантажів за маршрутом Львів-Вижниця, відстань 300,00 км, вартістю 700,00 грн., в тому числі ПДВ 116,67 грн.;

- від 27.07.2012 №1034 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 350,00 км, вартістю 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 27.07.2012 №1035 на перевезення вантажів за маршрутом Харків-Київ, відстань 500,00 км, вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 08.08.2012 №1137 на перевезення вантажів за маршрутом Донецьк-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 09.08.2012 №1048 на перевезення вантажів за маршрутом Харків-Київ, відстань 550,00 км, вартістю 1900,00 грн., в тому числі ПДВ 316,67 грн.;

- від 09.08.2012 №1049 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 2500,00 грн., в тому числі ПДВ 416,67 грн.;

- від 15.08.2012 №1219 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 16.08.2012 №1220 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 16.08.2012 №1221 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 16.08.2012 №1222 на перевезення вантажів за маршрутом Кривий Ріг-Дніпропетровськ-Київ, відстань 650 км, вартістю 3600,00 грн., в тому числі ПДВ 600,00 грн.;

- від 16.08.2012 №1232 на перевезення вантажів за маршрутом Кощіївка-Іспас, відстань 700,00 км, вартістю 5600,00 грн., в тому числі ПДВ 933,33 грн.;

- від 17.08.2012 №1233 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Кощіївка-Іспас, відстань 750,00 км, вартістю 6000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000,00 грн.;

- від 17.08.2012 №1320 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Кощіївка-Іспас, відстань 780,00 км, вартістю 6400,00 грн., в тому числі ПДВ 1066,67 грн.;

- від 24.08.2012 №1325 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 03.09.2012 №1439 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Донецьк-Клесів, відстань 1200,00 км, вартістю 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 03.09.2012 №1440 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Іспас, відстань 700,00 км, вартістю 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 12.09.2012 №1487 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 9000,00 грн., в тому числі ПДВ 1500,00 грн.;

- від 14.09.2012 №1498 на перевезення вантажів за маршрутом Кременчук-Клесів, відстань 650,00 км, вартістю 2400,00 грн., в тому числі ПДВ 400,00 грн.;

- від 17.09.2012 №1514 на перевезення вантажів за маршрутом Кривий Ріг-Клесів, відстань 800,00 км, вартістю 1600,00 грн., в тому числі ПДВ 266,67 грн.;

- від 19.09.2012 №1541 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 1300,00 грн., в тому числі ПДВ 216,67 грн.;

- від 21.09.2012 №1560 на перевезення вантажів за маршрутом Дніпропетровськ-Київ, відстань 500,00 км, вартістю 2300,00 грн., в тому числі ПДВ 383,33 грн.;

- від 22.09.2012 №1567 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 1450,00 грн., в тому числі ПДВ 241,67 грн.;

- від 27.09.2012 №1609 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Іспас, відстань 750,00 км, вартістю 2400,00 грн., в тому числі ПДВ 400,00 грн.;

- від 28.09.2012 №1621 на перевезення вантажів за маршрутом Харків-Київ, відстань 500,00 км, вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 04.02.2013 №130 на перевезення вантажів за маршрутом Гнівань-Іспас, відстань 500,00 км, вартістю 5000,00 грн., в тому числі ПДВ 833,33 грн.;

- від 05.02.2013 №136 на перевезення вантажів за маршрутом Клесів-Іспас, відстань 500,00 км, вартістю 6000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000,00 грн.;

- від 11.02.2013 №166 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Дебальцеве, відстань 770,00 км, вартістю 1400,00 грн., в тому числі ПДВ 233,33 грн.;

- від 14.02.2013 №217 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Хмельницький-Іспас, відстань 750,00 км, вартістю 4500,00 грн., ПДВ 750,00 грн.;

- від 22.02.2013 №294 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Клесів, відстань 300,00 км, вартістю 1700,00 грн., в тому числі ПДВ 283,33 грн.;

- від 01.03.2013 №353 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцево-Кривий Ріг-Київ-Клесів, відстань 1300,00 км, вартістю 6500,00 грн., в тому числі ПДВ 1083,33 грн.;

- від 08.03.2013 №463 на перевезення вантажів за маршрутом Червоноград-Іспас, відстань 400,00 км, вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

2) податкові накладні:

- від 03.02.2012 №19 суму 7700,00 грн., в тому числі ПДВ 1283,33 грн.;

- від 10.02.2012 №22 на суму 9000,00 грн., в тому числі ПДВ 1500,00 грн.;

- від 29.03.2012 №159 на суму 3100,00 грн., в тому числі ПДВ 516,67 грн.;

- від 02.04.2012 №180 на суму 3000,00 грн., в тому числі ПДВ 500,00 грн.;

- від 12.04.2012 №236 на суму 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 05.05.2012 №455 на суму 6100,00 грн., в тому числі ПДВ 1016,67 грн.;

- від 18.05.2012 №486 на суму 6100,00 грн., в тому числі ПДВ 1016,67 грн.;

- від 18.05.2012 №487 на суму 2300,00 грн., в тому числі ПДВ 383,33 грн.;

- від 19.05.2012 №496 на суму 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 24.05.2012 №531 на суму 1700,00 грн., в тому числі ПДВ 283,33 грн.;

- від 25.05.2012 №541 на суму 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 25.05.2012 №542 на суму 6000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000,00 грн.;

- від 21.06.2012 №697 на суму 1350,00 грн., в тому числі ПДВ 225,00 грн.;

- від 26.06.2012 №734 на суму 5000,00 грн., в тому числі ПДВ 833,33 грн.;

- від 26.06.2012 №735 на суму 6900,00 грн., в тому числі ПДВ 1150,00 грн.;

- від 27.06.2012 №745 на суму 5400,00 грн., в тому числі ПДВ 900,00 грн.;

- від 04.07.2012 №818 на суму 5400,00 грн., в тому числі ПДВ 900,00 грн.;

- від 07.07.2012 №849 на суму 1300,00 грн., в тому числі ПДВ 216,67 грн.;

- від 07.07.2012 №850 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 11.07.2012 №882 на суму 1700,00 грн., в тому числі ПДВ 283,33 грн.;

- від 12.07.2012 №910 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 14.07.2012 №901 на суму 2200,00 грн., в тому числі ПДВ 366,67 грн.;

- від 18.07.2012 №939 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 18.07.2012 №940 на суму 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 25.07.2012 №1010 на суму 700,00 грн., в тому числі ПДВ 116,67 грн.;

- від 27.07.2012 №1034 на суму 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 27.07.2012 №1035 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 08.08.2012 №1137 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 09.08.2012 №1048 на суму 1900,00 грн., в тому числі ПДВ 316,67 грн.;

- від 09.08.2012 №1049 на суму 2500,00 грн., в тому числі ПДВ 416,67 грн.;

- від 15.08.2012 №1219 на суму 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 16.08.2012 №1220 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 16.08.2012 №1221 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 16.08.2012 №1222 на суму 3600,00 грн., в тому числі ПДВ 600,00 грн.;

- від 16.08.2012 №1232 на суму 5600,00 грн., в тому числі ПДВ 933,33 грн.;

- від 17.08.2012 №1233 на суму 6000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000,00 грн.;

- від 17.08.2012 №1320 на суму 6400,00 грн., в тому числі ПДВ 1066,67 грн.;

- від 24.08.2012 №1325 на суму 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 03.09.2012 №1439 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 03.09.2012 №1440 на суму 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 12.09.2012 №1487 на суму 9000,00 грн., в тому числі ПДВ 1500,00 грн.;

- від 14.09.2012 №1498 на суму 2400,00 грн., в тому числі ПДВ 400,00 грн.;

- від 17.09.2012 №1514 на суму 1600,00 грн., в тому числі ПДВ 266,67 грн.;

- від 19.09.2012 №1541 на суму 1300,00 грн., в тому числі ПДВ 216,67 грн.;

- від 21.09.2012 №1560 на суму 2300,00 грн., в тому числі ПДВ 383,33 грн.;

- від 22.09.2012 №1567 на суму 1450,00 грн., в тому числі ПДВ 241,67 грн.;

- від 27.09.2012 №1609 на суму 2400,00 грн., в тому числі ПДВ 400,00 грн.;

- від 28.09.2012 №1621 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 04.02.2013 №130 на суму 5000,00 грн., в тому числі ПДВ 833,33 грн.;

- від 05.02.2013 №136 на суму 6000,00 грн., в тому числі ПДВ 1000,00 грн.;

- від 11.02.2013 №166 на суму 1400,00 грн., в тому числі ПДВ 233,33 грн.;

- від 14.02.2013 №217 на суму 4500,00 грн., в тому числі ПДВ 750,00 грн.;

- від 22.02.2013 №294 на суму 1700,00 грн., в тому числі ПДВ 283,33 грн.;

- від 01.03.2013 №353 на суму 6500,00 грн., в тому числі ПДВ 1083,33 грн.;

- від 08.03.2013 №463 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

3) виписки з банківського рахунку на загальну суму 210700,00 грн.;

4) товарно-транспортні накладні на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Щодо наявності у ПП «ВО-Транс» фізичних, технічних і технологічних можливостей для здійснення вищевказаних господарських операцій, про що йдеться у акті перевірки позивача, то за поясненнями представика позивача операції з перевезення товарно-матеріальних цінностей позивача здійснювались залученим автотранспортом, відомості про який наведені в актах наданих послуг, а метою придбання позивачем у даного контрагента вищевказаних послуг з перевезення було забезпечення транспортування придбаних товарно-матеріальних цінностей від місця їх закупівлі (чи зберігання) до місць фактичного використання на виробничих обєктах позивача.

Так, у додаткових письмових поясненнях позивач зазначив, що за наданою ПП «ВО -Транс» інформацією у листі від 23.01.2015 №2301, копія якого дадана до матеріалів справи, до перевезень вантажів позивача залучались транспортні засоби різних власників (як фізичних, так і юридичних осіб), переважно з Рівненської області та інших областей, наближених до місць навантаження та/чи розвантаження (смт. Клесів Рівненської області, с. Дорогинка Київської області, м. Київ, с. Іспас Чернівецької області). Залучення транспортних засобів до вказаних перевезень вантажів ПП «ВО-Транс» здійснювало на підставі разових заявок чи разових договорів між власниками таких транспортних засобів та ПП «ВО-Транс» (зразки договорів долучені до метеріалів справи).

На підтвердження реальності існування відповідних пунктів навантаження (розвантаження) при перевезенні товарно-матеріальних цінностей позивач надав суду:

- витяг з ЄДР з інформацією про наявність у ТОВ «ККНК» Технобуд» двох відокремлених підрозділів Кощіївської філії (Київська область, Фастівський р-н, с. Дорогинка) та Іспаскої філії ( Чернівецька область, Вижницький, с. Іспас);

- копію Договору про надання послуг зберігання №96/97-У від 01.11.2011 та копію Договору про надання послуг зберігання №89 від 10.12.2012, укладених з Державним підприємством Міністерства оборони України «Київська контора матеріально-технічного забезпечення» на зберігання товарно-матеріальних цінностей позивача за адресою: м. Київ, вул.Поліська, 5.

Таким чином, податок на додану вартість у загальній сумі 35450,65 грн., сплачений у складі робіт, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, а саме: за лютий 2012 року на суму 2783,33 грн., за березень 2012 року на суму 516,67 грн., за квітень 2012 року на суму 833,33 грн., за травень 2012 року на суму 4366,66 грн., за червень 2012 року на суму 3108,33 грн., за липень 2012 року на суму 3633,34 грн., за серпень 2012 року на суму 8066,66 грн., за вересень 2012 року на суму 7241,67 грн., за лютий 2013 року на суму 3099,99 грн., за березень 2013 року на суму 1333,33 грн., за липень 2013 року на суму 466,67 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування, а саме: за березень 2012 року на суму 2783,33 грн., за квітень 2012 року на суму 516,67 грн., за травень 2012 року на суму 833,33 грн., за червень 2012 року на суму 4366,66 грн., за липень 2012 року на суму 3108,33 грн., за серпень 2012 року на суму 3633,34 грн., за вересень 2012 року на суму 8066,66 грн., за жовтень 2012 року на суму 7241,67 грн., за березень 2013 року на суму 3099,99 грн., за квітень 2013 року на суму 1333,33 грн., за серпень 2013 року на суму 466,67 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27, т. 5 а.с. 1-29).

З матеріалів справи встановлено, що ПП «ВО-Транс» на час спірних правовідносин було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 18.11.2010 перебувало на обліку у ДПI у Голосіївському районі ГУ Міндоходів У м.Києві за №0337082 та було зареєстроване платником податку на додану вартість згідно свідоцтво платника ПДВ №100322753 (т. 1 а.с. 174-177, т. 3 а.с. 22-30), тобто на момент проведення операцій із позивачем вказаний контрагент був наділений статусом платника податку на додану вартість.

3. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Енергообладнання» суд зазначає наступне.

За обставинами справи у лютому та травні 2012 року позивач мав господарські оперції із ТОВ «Енергообладнання», на підтвердження фактичного здійснення яких позивачем було надано (т. 1 а.с. 199-207, т. 2 а.с. 200-212):

1) видаткові накладні:

- від 10.02.2012 №РН-000176 на придбання насосу ручного для бочок у кількості 2 шт., за ціною 295,00 грн./шт., на суму 708,00 грн., в тому числі ПДВ 118,00 грн.;

- від 16.02.2012 №РН-000190 на придбання насосу 4 К-6ПМ у кількості 1 шт., за ціною 5300,00 грн., на суму 6360,00 грн., в тому числі ПДВ 1060,00 грн.;

- від 29.05.2012 №776 на придбання насосу ручного для бочок у кількості 4 шт., за ціною 291,66 грн./шт., на суму 1399,97 грн., в тому числі ПДВ 233,33 грн.;

2) податкові накладні:

- від 07.02.2012 №31 на суму 708,00 грн., в тому числі ПДВ 118,00 грн.;

- від 14.02.2012 №64 на суму 6360,00 грн., в тому числі ПДВ 1060,00 грн.;

- від 29.05.2012 №168 на суму 1399,97 грн., в тому числі ПДВ 233,33 грн.;

3) виписки з банківського рахунку на загальну суму 8467,97 грн. про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Енергообладнання» грошових коштів в якості попередньої оплати вищевказаного насосного обладнання , а саме :

- виписка по рахунку позивача від 07.02.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Енергообладнання» коштів в сумі 708,00 грн.;

- виписка по рахунку позивача від 14.02.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Енергообладнання» коштів в сумі 6360,00 грн.;

- виписка по рахунку позивача від 29.05.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Енергообладнання» коштів в сумі 1399,97 грн.;

4) фотоматеріали щодо використання придбаних товарів.

У судовому засіданні представник позивача також зазначила, що операції з поставки зазначеного насосного обладнання не потребують наявності у постачальника ні спеціальної техніки чи технологічного обладнання, ні спеціально навченого персоналу, і можуть здійснюватись безпосередньо керівником підприємства. При цьому метою вказаного насосного обладнання було його подальше використання для здійснення виробничо-господарської діяльності позивача, а саме :

- для ручного перекачування пально-мастильних матеріалів (насоси згідно видаткової накладної №РН-000176 від 10.02.2012 та видаткової накладної №776 від 29.05.2012);

- для ремонту поливомойочного автомобіля КрАЗ 265, держ 033-50РО (насос згідно видаткової накладної №РН-000190 від 16.02.2012), який є власністю позивача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію, копія якого наявна в матеріалах справи.

Податок на додану вартість у загальній сумі 1411,33 грн., сплачений у складі товарів, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, а саме: за лютий 2012 року на суму 1178,00 грн., за травень 2012 року на суму 233,33 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування, а саме: за березень 2012 року на суму 1178,00 грн., за червень 2012 року на суму 233,33 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

Як свідчать обставини справи, ТОВ «Енергообладнання» на час спірних правовідносин було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 25.10.2010 було зареєстровано в податкових органах, а саме в Iрпінській ОДПI Київської області ДПС за №724 та було зареєстроване платником податку на додану вартість згідно свідоцтво платника ПДВ №100309239, яке в подальшому було анульоване 04.09.2014 (т. 1 а.с. 195-198, т. 2 а.с. 193-199), тобто на момент проведення операцій із позивачем вказаний контрагент був наділений статусом платника податку на додану вартість.

4. Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_7 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, у квітні-травні 2012 року позивач здійснював з ФОП ОСОБА_7 господарські операції з придбання поліграфічної продукції на підставі разових правочинів.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом позивачем у судове засідання було надано (т. 1 а.с. 211-216, т. 2 а.с. 42-47):

1) видаткові накладні:

- від 10.05.2012 №РН-0000030 на придбання стендів у кількості 50 шт., за ціною 28,70 грн./шт., на суму 1722,00 грн., в тому числі ПДВ 287,00 грн.;

- від 21.05.2012 №РН-0000032 на придбання кармашків у кількості 200 шт., за ціною 20,84 грн./шт., на суму 5000,00 грн., в тому числі ПДВ 833,33 грн.;

2) податкові накладні:

- від 18.04.2012 №30 на суму 1722,00 грн., в тому числі ПДВ 287,00 грн.;

- від 19.04.2012 №32 на суму 5000,00 грн., в тому числі ПДВ 833,33 грн.;

3) виписки з банківського рахунку на загальну суму 6722,00 грн.:

- виписка по рахунку позивача від 19.04.2012 про перерахування на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 коштів в сумі 5000,00 грн.;

- виписка по рахунку позивача від 18.04.2012 про перерахування на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 коштів в сумі 1722,00 грн.

У ході судового розгляду представник позивача пояснила суду, що операції з поставки вищазазначеної поліграфічної продукції не потребують наявності у постачальника ані спеціальної техніки чи технологічного обладнання, ані спеціально навченого персоналу, і можуть здійснюватись безпосередньо фізичною особою підприємцем.

Метою придбання позивачем у ФОП ОСОБА_7 зазначеної поліграфічної (стендової) продукції було її подальше використання для здійснення виробничо-господарської діяльності позивача, а саме облаштування куточку з охорони праці.

Податок на додану вартість у загальній сумі 1120,33 грн., сплачений у складі товарів, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, за травень 2012 року на суму 1120,33 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування, за червень 2012 року на суму 1120,33 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

Як свідчать обставини справи, на момент здійснення операцій з позивачем ОСОБА_7 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та був платником податку на додану вартість (т. 1 а.с. 209-210, т. 2 а.с. 38-41).

5. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Мілл-Груп» суд зазначає наступне.

За обставинами справи, протягом квітня-травня 2012 року позивач здійснював операції з придбання запасних частин у ТОВ «Мілл-Груп», на підтвердження фактичного здійснення яких позивачем було надано суду (т. 1 а.с. 222-232, т. 2 а.с. 89-149):

1) видаткові накладні:

- від 20.04.2012 №СФ-0000023 на придбання: пальців 1080.02.13 у кількості 6 шт., за ціною 450,00 грн./шт., на суму 2700,00 грн.; днища ковша у кількості 1 шт., за ціною 49500,00 грн.; пальців 1080.02.22екг у кількості 12 шт., за ціною 750,00 грн./шт., на суму 9000,00 грн.; пальців 1080.02.110 днища ковша у кількості 6 шт., за ціною 470,00 грн./шт., на суму 2820,00 грн.; втулок 1080.02.08 ковша у кількості 15 шт., за ціною 300,00 грн./шт., на суму 4500,00 грн.; втулок 1080.02.07 ковша у кількості 10 шт., за ціною 300,00 грн./шт., на суму 3000,00 грн.; разом 85824,00 грн., в тому числі ПДВ 14304,00 грн.;

- від 20.04.2012 №СФ-0000023 на придбання ланок гусениці у кількості 4 шт., за ціною 2800,00 грн./шт., на суму 13440,00 грн., в тому числі ПДВ 2240,00 грн.;

- від 23.05.2012 №СФ-0000035 на придбання ланок гусениці у кількості 10 шт., за ціною 2800,00 грн./шт., на суму 33600,00 грн., в тому числі ПДВ 5600,00 грн.;

- від 23.05.2012 №СФ-0000038 на придбання: вала шестерні 1080.20.402 у кількості 1 шт., за ціною 15000,00 грн.; колеса зубчатого 1080.20.416-1е у кількості 1 шт., за ціною 62500,00 грн.; колеса ведучого у кількості 2 шт., за ціною 12083,33 грн./шт., на суму 24166,67 грн., разом 122000,00 грн., в тому числі ПДВ 20333,33 грн.;

2) податкові накладні:

- від 27.04.2012 №54 на суму 85824,00 грн., в тому числі ПДВ 14304,00 грн.;

- від 27.04.2012 №53 на суму 13440,00 грн., в тому числі ПДВ 2240,00 грн.;

- від 28.05.2012 №62 на суму 33600,00 грн., в тому числі ПДВ 5600,00 грн.;

- від 28.05.2012 №63 на суму 122000,00 грн., в тому числі ПДВ 20333,33 грн.;

3) виписок з банківського рахунку на загальну суму 254864,00 грн. в якості оплати вищевказаних запасних частин до карєрної техніки, а саме:

- виписки по рахунку позивача від 26.04.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Мілл-груп» коштів в сумі 13440,00 грн.;

- виписки по рахунку позивача від 26.04.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Мілл-груп» коштів в сумі 85824,00 грн.;

- виписки по рахунку позивача від 31.05.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Мілл-груп» коштів в сумі 33600,00 грн.;

- виписки по рахунку позивача від 12.06.2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Мілл-груп» коштів в сумі 122000,00 грн.;

4) прибуткові ордери на отримання придбаних товарів;

5) накладні на внутрішнє переміщення та акти прийому-передачі придбаних товарів.

Вищевказані господарські операції позивача здійснювались як на підставі разових правочинів так і на підставі Договору поставки продукції №110-К від 07.02.2012.

Знову ж таки, у ході судового розгляду представник позивача зазначила, що операції з поставки запасних частин до карєрної техніки не потребують наявності у постачальника ані спеціальної техніки чи технологічного обладнання, ані спеціально навченого персоналу, і можуть здійснюватись безпосередньо керівником підприємства.

Вказані запасні частини до карєрної техніки придбавалися позивачем у контрагента ТОВ «Мілл-груп» з метою їх подальшого використання для здійснення виробничо-господарської діяльності позивача, а саме для ремонту екскаваторів ЕКГ, які експлуатуються позивачем відповідно до дозволу Держгірпромнагляду (т.2 а.с. 89-92).

На підтвердження використання позивачем вищевказаних запасних частин при ремонті екскаваторів позивач додав до матеріалів справи накладні вимоги (на списання) (т.2 а.с.101-105, 112-114, 120, 129-149).

Податок на додану вартість у загальній сумі 42477,33 грн., сплачений у складі товарів, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, а саме: за травень 2012 року на суму 19904,00 грн., за червень 2012 року на суму 20333,33 грн., за липень 2012 року на суму 2240,00 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування, а саме: за червень 2012 року на суму 19904,00 грн., за липень 2012 року на суму 20333,33 грн., за серпень 2012 року на суму 2240,00 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

Так, на момент проведення операцій із позивачем ТОВ «Мілл-Груп» було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мало статус платника ПДВ (свідоцтво №100350136), яке в подальшому з 03.10.2012 року скасоване (т. 1 а.с. 218-221, т. 2 а.с. 82-88).

6. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Авантрейд" суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору поставки нафтопродуктів №121029-03 від 29.10.2012 позивач придбав у ТОВ «Авантрейд» дизельне пальне на суму 285 975,44 грн. (в т.ч. 47662,57 грн. ПДВ).

На підтвердження фактичного здійснення господарської операції із вказаним контрагентом позивачем було надано (т. 1 а.с. 238-246, т. 2 а.с. 58-77):

1) договір поставки нафтопродуктів від 29.10.2012 №121029-03;

2) видаткову накладну від 11.12.2012 №РН-121211-01 на придбання дизельного палива підвищеної якості (Євро) марка F у кількості 31220 л, за ціною 7,63 грн./л на суму 285975,44 грн., в тому числі ПДВ 47662,57 грн.;

3) податкову накладну від 11.12.2012 №121101 на суму 285975,44 грн., в тому числі ПДВ 47662,57 грн., яка підписана уповноваженою особою контрагента головним бухгалтером ТОВ «Авантрейд» ОСОБА_8, що підтверджується копією наказу 01/12-6К від 01.12.2011;

4) товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) форми №1-ТТН від 07.12.2012 року №0712-4;

5) паспорт якості від 27.10.2012 року №2276 на паливно-мастильні матеріали;

6) сертифікат відповідності від 06.12.2011 року №UA.145.0183401-11;

7) виписку по рахунку позивача від 25.12. 2012 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Авантрейд» коштів в сумі 285 975,44 грн.;

8) свідоцтво від 10.02.2006 року №000174, №000176, №000177 про реєстрацію за позивачем технологічних транспортних засобів - кар'єрних самоскидів, 2005 року випуску;

9) подорожні листи на використання придбаного дизельного палива.

У ході судового розгляду представник позивача зазначила, що на момент здійснення вищевказаної господарської операції з поставки дизельного пального у ТОВ «Авантрейд» були наявні всі фізичні, технічні і технологічні можливості для її здійснення, зокрема:

- за наявною інформацією, ТОВ «Авантрейд» здійснювало зберігання дизельного пального, яке було поставлено позивачу, на нафтобазі в м. Коростень, що відповідає місцю навантаження, вказаному в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0712-4 від 07.12.2012;

- між ТОВ «Авантрейд» та перевізником, вказаним в товарно-транспортній накладній №0712-4 від 07.12.2012, - ФОП ОСОБА_9 було укладено Договір про перевезення вантажів, предметом якого є перевезення світлих нафтопродуктів ТОВ «Авантрейд»;

- перевезення поставленого дизельного пального з м. Коростень до смт. Клесів здійснювалось вказаними в товарно-транспортній накладній №0712-4 від 07.12.2012 транспортними засобами, а саме сідловин тягачем DAF (держ №АМ9446ВС) та напівпричепом цистерною (держ №АМ3973ХТ), які належать ОСОБА_9, що підтверджується Тимчасовим реєстраційним талоном ДАР №345227 та Тимчасовим реєстраційним талоном ДАР№345227, що долучені позивачем до метаріалів справи (т.2 а.с.60).

При цьому представк позивача пояснила, що метою придбання позивачем у ТОВ «Авантрейд» дизельного пального було його подальше використання для здійснення виробничо-господарської діяльності позивача, а саме заправки технологічних транспортних засобів (зокрема карєрних самоскидів БелАЗ), що є власністю позивача і використовуються для транспортування гірничої маси при проведенні гірничих робіт на Клесівському карєрі. Факт заправки вищевказаних карєрних самоскидів дизельним пальним підтверджується відповідними подорожніми листами вантажного автомобіля, що також представлені суду (т.2 а.с.72-77) .

Податок на додану вартість у загальній сумі 47662,57 грн., сплачений у складі товарів, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту за грудень 2012 року на суму 47662,57 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування, за січень 2013 року на суму 47662,57 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

На момент проведення операції із позивачем ТОВ «Авантрейд» було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 27.10.2010 перебувало на податковому обліку у ДПІ у Печерському районі м. Києва за №57748 та мало статус платника ПДВ (свідоцтво №100335562), яке в подальшому з 12.11.2013 анульоване, що не охоплюється періодом проведення операції позивача із вказаним контрагентом (т.1 а.с.234-237, т. 2 а.с. 51-57,78).

7. Щодо взаємовідносин позивача з ПП «Промтехсервіс» суд зазначає наступне.

У липні 2012 року на підставі разових правочинів позивачем придбано у ПП «Промтехсервіс» швацьку машинку на суму 2218,00 грн. (у т.ч. ПДВ 369,67 грн.) та бінокль на суму 743,00 грн. (у т.ч. ПДВ 123,83 грн.).

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом позивачем було надано до суду (т. 2 а.с. 3-8, т. 4 а.с. 91-94):

1) видаткові накладні:

- від 13.07.2012 №138 на придбання бінокля Arsenal 10-30x50 Porro/Black у кількості 1 шт., за ціною 743,00 грн., в тому числі ПДВ 123,83 грн.;

- від 19.07.2012 №173 на придбання швацької машини Janome ME 23U у кількості 1 шт., за ціною 2218,00 грн., в тому числі ПДВ 369,97 грн.;

2) податкові накладні, які підписані уповноваженою особою керівником ПП «Промтехсервіс» ОСОБА_10, відомості про якого є у витягу з ЄДР:

- від 06.07.2012 №36 на суму 743,00 грн., в тому числі ПДВ 123,83 грн.;

- від 12.07.2012 №86 на суму 2218,00 грн., в тому числі ПДВ 369,97 грн.;

3) виписки з банківського рахунку на загальну суму 2961,00 грн., а саме:

- виписка по рахунку позивача від 12.07.2012 про перерахування на банківський рахунок ПП «Промтехсервіс» коштів в сумі 2218,00 грн.;

- виписка по рахунку позивача від 06.07.2012 про перерахування на банківський рахунок ПП «Промтехсервіс» коштів в сумі 743,00 грн.

У судовому засідані представник позивача зауважила, що операції з поставки швейної машинки та біноклю не потребували наявності у постачальника ні спеціальної техніки чи технологічного обладнання, ні спеціально навченого персоналу, а метою придбання позивачем у ПП «Промтехсервіс» швейної машинки та біноклю було їх подальше використання для здійснення виробничо-господарської діяльності позивача, а саме:

- швейна машинка використовується в ході ремонту спецодягу працівників позивача після його прання;

- бінокль використовується працівниками служби охорони в ході виконання службових обовязків з охорони території позивача.

Податок на додану вартість у загальній сумі 493,80 грн., сплачений у складі товарів, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, за лютий 2013 року на суму 493,80 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування за березень 2013 року на суму 493,80 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

На момент проведення операції із позивачем ПП «Промтехсервіс» було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 11.05.1994 перебувало на податковому обліку в Основянській ОДПI м.Харкова ГУМХО за №123 та мало статус платника ПДВ (свідоцтво №200050399), яке в подальшому з 18.08.2013 анульоване, що не охоплюється періодом здійснення господарських операцій із позивачем (т. 2 а.с. 1-2, т. 4 а.с. 84-90).

8. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Будпром-ЛТД» суд зазначає наступне.

Як встановлено у ході судового розгляду, протягом жовтня-листопада 2013 року позивач користувався автопослугами та послугами з навантаження від ТОВ «Будпром-ЛТД» на підставі Договору на виконання навантажувальних робіт від 25.10.2013 №487-У.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом позивачем було надано (т. 2 а.с. 15-24, 160-192):

1) договір на виконання навантажувальних робіт від 25.10.2013 №487-У;

2) акти здачі-прийняття роботі (надання послуг):

- від 31.10.2013 №54 на суму 33600,00 грн., в тому числі ПДВ 5600,00 грн.;

- від 31.10.2013 №100 на суму 17640,00 грн., в тому числі ПДВ 2940,00 грн.;

- від 18.11.2013 №120 на суму 68950,00 грн., в тому числі ПДВ 11491,67 грн.;

3) податкові накладні, що підписані керівником ТОВ «Будпром-ЛТД» ОСОБА_11, відомості про якого мітяться в ЄДР:

- від 31.10.2013 №35 на суму 33600,00 грн., в тому числі ПДВ 5600,00 грн.;

- від 31.10.2013 №91 на суму 17640,00 грн., в тому числі ПДВ 2940,00 грн.;

- від 18.11.2013 №17 на суму 68950,00 грн., в тому числі ПДВ 11491,67 грн.;

4) виписки з банківського рахунку на загальну суму 120190,00 грн., зокрема:

- виписка по рахунку позивача від 31.10.2013 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Будпром-ЛТД» коштів в сумі 33600,00 грн.;

- виписка по рахунку позивача від 26.11.2013 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Будпром-ЛТД» коштів в сумі 17640,00 грн.;

- виписка по рахунку позивача від 10.12.2013 про перерахування на банківський рахунок ТОВ «Будпром-ЛТД» коштів в сумі 68950,00 грн.

На доведення наявності у ТОВ «Будпром-ЛТД» фізичних, технічних і технологічних можливостей для здійснення вищевказаних господарських операцій, представник позивача надала суду копію Дозволу Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві №2026.134.31 від 25.06.2013 на експлуатацію навантажувача HL 770-7A, марка якого відповідає марці навантажувача, який зазначений в рапорті обліку робочого часу та який використовувався при здійсненні навантажувальних робіт.

Як зазначила представник позивача у судовому засіданні, метою придбання позивачем у ТОВ «Будпром-ЛТД» послуг з навантаження та перевезення згідно Договору на виконання навантажувальних робіт №487-У від 25.10.2013 було забезпечення господарської діяльності Іспаської філії (с. Іспас, Вижницький район, Чернівецька область), яка є структурним підрозділом позивача (що підтверджується відповідним витягом з ЄДР, копія якого міститься в матеріалах справи), та здійснює виробництво щебеневої продукції на базі Майдан-Іспаського родовища піщано-гравійної сировини. В ході здійснення вищевказаної виробничої діяльності, як пояснила представник позивача, виникає необхідність у послугах з навантаження піщано-гравійної сировини, до надання яких і було залучено ТОВ «Будпром-ЛТД». Факт надання вказаних засвідчується рапортами обліку часу роботи навантажувача, а вказані в податковій накладній №91 від 31.10.13 автопослуги є послугами з транспортування (доставки) екскаватора ТОВ «Будпром-ЛТД» до місця виконання робіт на території с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, при цьому оплата позивачем витрат на перевезення екскаватора була передбачена п.2.5. вищевказаного Договору.

Податок на додану вартість у загальній сумі 20031,67 грн., сплачений у складі послуг, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, а саме: за листопад 2013 року на суму 8540,00 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування за грудень 2013 року на суму 8540,00 грн., та за грудень 2013 року на суму 11492,00 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання відображено позивачем у податковій декларації за січень 2014 року на суму 11492,00 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

Як зясовано судом, на момент проведення операцій із позивачем ТОВ «Будпром-ЛТД» було зареєстроване в якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 27.10.2010 перебувало на податковому обліку в ДПI у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві за №57746 та мало статус платника ПДВ (свідоцтво №200146353), яке в подальшому з 27.01.2014 анульоване, що не охоплюється періодом здійснення господарських операцій із позивачем (т. 2 а.с. 11-14, 153-159).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Порядок формування сум податкового кредиту та надання права бюджетного відшкодування по податку на додану вартість визначається Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (надалі - Податковий кодекс України). Водночас, до спірних правовідносини застосовуються положеня Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 року (надалі - Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), а також підзаконні нормативно-правові акти, що регулюють відповідні питання, та відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України в частині укладення договорів між суб'єктами господарювання та виконання господарських зобов'язань.

Оцінюючи висновки податкового органу щодо порушення позивачем приписів закону при укладенні правочинів з його контрагентом без мети настання реальних наслідків, суд враховує, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до п.5 вказаної правової норми, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання, котре не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, відповідно до презумпції правомірності правочину, установленої статтею 204 ЦК України, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення. Разом з тим, будь-які відомості про те, що правочини, укладені між позивачем його контрагентами, визнані судом недійсними, в матеріалах справах відсутні, представник відповідача на такі судові рішення не покликається.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Так, відповідач покликався на наявність вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2013 у кримінальній справі №755/10669/13-к в якості доказу нікчемності правочинів між ТОВ «ККНК «Технобуд» та ПП «Альфа-Ком».

Однак, судом зясовано, що зазначений вирок винесено в рамках кримінального провадження за фактом фіктивності ТОВ «Ратуш», а не контрагента позивача ПП «Альфа-Ком», яке, як слідує зі змісту вироку, було лише одним з контрагентів ТОВ «Ратуш». Крім того, вказаним вироком встановлено фіктивність господарських операцій ТОВ «Ратуш» з січня 2010 року по січень 2011 року, тоді як позивач мав господарські взаємовідносини з ПП «Альфа-Ком» значно пізніше, а саме у жовтні-листопаді 2012 року та в серпні 2013 року.

Так, даним вироком у кримінальній справі №755/10669/13-к встановлено вичерпний перелік субєктів господарської діяльності, які були задіяні в фіктивних операціях ТОВ «Ратуш» а саме: ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КАПІТАЛ-ПАК» (), ТОВ «МОЛ-ЕНЕРГОПРОМ» (), ПП «ГАЗПРИЛАД» (), ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ІНТЕРМАШ» (), ДЕРЖАВНЕ ТЕРИТОРІАЛЬНО-ГАЛУЗЕВЕ ОБ»ЄДНАННЯ «ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ» (код ЄДРПОУ 4713033), ПП «МАКІГ» (), ТОВ «ЕЛПОС» (), ТОВ «ЄВРОБАТ» (), і ТОВ «ККНК «Технобуд» (позивач) у даному переліку відсутнє.

За таких обставин у суду відсутні підстави для кваліфікації правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом ПП «Альфа-Ком», як нікчемного, так само і встановлення факту нереальності господарських операцій позивача із вказаним контрагентом.

При цьому суд зазначає, що нікчемність угод повинна встановлюватися з огляду на приписи цивільного законодавства України в судовому порядку, а не шляхом зменшення за висновками акта перевірки суми податкового кредиту з податку на додану вартість у платника податку, який має належним чином оформлені податкові накладні, всі належні первинні документи, які доводять реальність вчинення господарської операції та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Надані до перевірки та представлені суду договори, податкові та видаткові накладні, інші первинні документи містять всі необхідні реквізити, складені особами, що на момент їх складання були в установленому порядку зареєстровані, як суб'єкти господарювання та платники податків (в тому числі і податку на додану вартість). Названі документи повністю розкривають зміст господарських операцій.

Надаючи оцінку господарським правовідносинам і беззаперечно вказуючи на нікчемність правочину податковий орган виходить тим самим за межі своєї компетенції щодо недійсності (нікчемності) таких правочинів. Податковий орган із стадії визначення такого правочину недійсним у судовому порядку переходить у надання правової оцінки щодо його нікчемності, які за своєю правовою природою мають різне правове навантаження. Адже, встановивши наявність ознак недійсності або нікчемності правочину між суб'єктами господарювання, зацікавлена особа (податковий орган) має право на вирішення такого питання в межах цивільного, кримінального законодавства.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності тверджень податкового органу про безтоварність господарських операцій, що покладено в основу висновків про нікчемність правочинів та прийнятих податкових повідомлень-рішень, які оспорюються в даній справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Водночас, надані позивачем для перевірки та суду податкові накладні, виписані контрагентами ПП «Альфа-Ком», ПП «ВО-Транс», ТОВ «Енергообладнання», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мілл-груп», ТОВ «Авантрейд», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Будпром-ЛТД», відповідають вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зауваження щодо їх форми та змісту або по факту їх відсутності у акті перевірки не зазначені, як не висунуті у ході судового розгляду.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

В силу вимог пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як закріплено у пункті 200.6 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Таким чином, суми податку на додану вартість, які мають влив на формування податкового кредиту та, в свою чергу, застосовуються для цілей визначення різниці між сумами податкового зобов'язання і податкового кредиту за відповідний податковий період, що є підставою для здійснення бюджетного відшкодування з даного податку, мають бути фактично сплачені в межах здійснення реальних господарських операцій.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Як встановлено судом у ході дослідження обставин господарських операцій позивача з ПП «Альфа-Ком», ПП «ВО-Транс», ТОВ «Енергообладнання», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мілл-груп», ТОВ «Авантрейд», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Будпром-ЛТД», поставки товару (надання послуг) від вказаних контрагентів підтверджуються відповідними договорами, видатковими накладними, документами складського обліку, податковими накладними, актами виконаних робіт, платіжними документами, про що вказувалось вище. В сукупності всі ці документи повністю відповідають поняттю «первинні документи», що визначені у статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» та повністю розкривають зміст господарських оперцій.

Крім того у ході судового розгляду представник позивача зазначила, що на даний момент у позивача обліковуються на балансі і експлуатується за цільовим призначенням конкретні товарно-матеріальні цінності, зокрема бінокль та швейна машинка, придбані у ПП «Промтехсервіс», стенди та кармашки, придбані у ФОП ОСОБА_7, насоси, придбані у ТОВ «Енергообладнання» та інше, операції з поставки яких відповідачем визнані безтоварними.

Разом з тим, у ході судового розгляду представник відповідача в обґрунтування безтоварності господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами, посилаючись на «Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, вказав на відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення товару від контрагентів до позивача, а також покликався до інофрмації, наданої Управлінням ДАІ в Рівненській області щодо власників транспортних засобів ПП «ВО-Транс», згідно якої вказане підприємство не являється власником транспортних засобів, задіяних по операціях із позивачем, а відтак стверджував про не підтвердження факту постачання товару позивачу належним чином, що доводить безтоварність відповідних операцій.

У судовому засіданні представник позивача пояснив суду, зокрема, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних тим, що позивач використостовував також і власні транспорті засоби для доставки відповідного товару, а щодо інформації Управління ДАІ в Рівненській області на рахунок власників транспортних засобів ПП «ВО-Транс», то як повідомила представник позивача, за наданою ПП «ВО -Транс» інформацією (копія листа ПП «ВО-Транс» від 23.01.2015 №2301), до перевезень вантажів позивача залучались транспортні засоби різних власників (як фізичних, так і юридичних осіб), переважно з Рівненської області та інших областей, наближених до місць навантаження та/чи розвантаження (смт. Клесів Рівненської області, с. Дорогинка Київської області, м. Київ, с. Іспас Чернівецької області). При цьому, залучення транспортних засобів до перевезення вантажів позивача ПП «ВО-Транс» здійснювало на підставі разових заявок чи разових договорів між власниками таких транспортних засобів та ПП «ВО-Транс».

Оцінюючи повідомлені сторонами обставини та аналізуючи їх у сукупності суд зазначає, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого договором товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (у редакції на момент витникнення спірних правовідносин), товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із пунктами 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил (у редакції на момент витникнення спірних правовідносин) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, факт оформлення товарно-транспортної накладної при здійсненні перевезень не викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходили товари, та висновки на основі таких тверджень про безтоварність господарських операцій є безпідставним, оскільки, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, на які посилається податковий орган, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкового кредиту платника.

ОСОБА_2 того, відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Разом з тим, норми п.2 «Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, визначають, що у разі здійснення юридичною особою вантажних перевезень для власних потреб оформлення товарно-транспортної накладної не вимагається, замість товарно-транспортної накладної вищевказаним Переліком передбачена наявність у водія накладної або іншого документу, який підтверджує право власності на вантаж.

За таких обставин, суд визнає необгрунтованість висновків податкового органу про відсутність документального підтвердження постачання товару за операціями позивача з контрагентами враховуючи наявність видаткових та податкових накладних на придбаний товар та інших документів, що були надані у ході перевірки контролюючому органу та ним не заперечувалось у ході судового розгляду.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні первинними документами підтверджуються факти надання позивачу товарів/послуг, оплата їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та у податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними, що в сукупності підтверджує фактичне здійснення позивачем господарських операцій з придбання товарів у контрагентів ПП «Альфа-Ком», ПП «ВО-Транс», ТОВ «Енергообладнання», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мілл-груп», ТОВ «Авантрейд», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Будпром-ЛТД», що стало підставою для формування позивачем спірного податкового кредиту.

За таких обставин, твердження податкового органу про відсутність фактів поставок товарів (безтоварність господарських операцій) у ході судового розгляду було спростовано.

Покликання представника відповідача, щодо відсутності у контрагентів позивача власних технічних, трудових ресурсів, виявлення розбіжностей у контрагентів щодо формування ними сум податкових зобов'язань за операціями з позивачем, не спростовують обставин щодо фактичного надходження товарно-матеріальних цінностей позивачу за операціями з обумовленим контрагентом.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання здійснювати перевірку документального оформлення правовідносин між субєктами господарювання, учасником яких він не є, або перевіряти інші документи, у тому числі фінансові та документи бухгалтерського обліку, іншого субєкта господарювання при укладенні договорів.

Водночас, за обставинами справи на момент здійснення спірних операцій із позивачем свідоцтва платників податку на додану вартість вищеназваних платників контрагентів позивача анульованими не були, тобто на час проведення господарських операцій з позивачем вказані контрагенти мали статус платника податку на додану вартість, а відомості про вказані підприємства містилися у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

При цьому, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань, але повинен дотримуватися принципу належної обачності при виборі контрагента.

При цьому, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження недотримання позивачем принципу належної обачності при виборі контрагентів чи неможливості ПП «Альфа-Ком», ПП «ВО-Транс», ТОВ «Енергообладнання», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мілл-груп», ТОВ «Авантрейд», ПП «Промтехсервіс», ТОВ «Будпром-ЛТД» здійснювати роботи (надавати послуги) за укладеними з позивачем угодами. Натомість сукупність доказів, які надані позивачем, підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами за перевіряємий період.

Крім того, не є такими, що спростовують реальність господарських операцій виявлені відповідачем та зазначені у акті перевірик позивача обставини не декларування податкових зобов'язань по взаємовідносинам із контрагентами позивача суб'єктами господарювання, відсутність достатніх матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, з огляду на те, що господарські відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом за умови ненадання податковим органом доказів, які б спростовували відповідність наданих платником податків документів податкового обліку дійсності.

Суд не приймає до уваги посилання податкового органу до актів перевірок контрагентів позивача, а саме: акт від 07.06.2013 №802/221/22628087 про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Промтехсервіс»; акт від 16.01.2014 №153/26-55-22-07/37318967 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Будпром-ЛТД»; акт від 25.11.2013 №494/26-55-22-08/37318988 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Авантрейд»; акт від 04.03.2013 №158/1702/НОМЕР_1 про результати документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_7; акт №128/22-4/37075899 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Енергообладанання»; акт №21/2655-22-08/33598927 про результати перевірки ПП «Альфа-Ком»; акт від 11.03.2014 №180/3-26-50-22-03-37309418 про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «ВО-Транс», оскільки як вбачається наявних в матеріалах справи копій вищевказаних актів перевірок, жоден з них не містить висновків про безтоварність господарських операцій з продажу відповідним субєктом господарювання товарів для позивача. ОСОБА_2 того, господарські взаємовідносини між вказаними в даних актах перевірок контрагентами та позивачем взагалі не були предметом перевірок, питання товарності чи безтоварності господарських операцій в ході таких перевірок не досліджувались, а 5 із 7 вищевказаних актів перевірок взагалі складені про неможливість проведення зустрічної звірки з відповідним контрагентом, відтак вказані акти не можуть бути належними доказами у справі оскільки не стосуються предмету доказування.

При цьому суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Слід зазначити, що право платника податку на податковий кредит законодавство не ставить в залежність від факту проведення зустрічної звірки даних суб'єкта господарювання (постачальника товару, виконавця робіт, послуг) щодо платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише неможливістю проведення зустрічної звірки даних контрагента через відсутність його за юридичною адресою та відсутністю в нього основних фондів, складських приміщень, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Тому, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність контрагентів щодо не відображення ними сум податків по господарським операціям та/або неподання звітності до податкового органу. Це означає, що не виконання контрагентом свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем не може бути підставою для відмови у праві для платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Так у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (№3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стануть надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені та інші положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому, в контексті вищенаведеного та виходячи з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржувані податкові-повідомлення рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку відповідача наявності тих обставин (фактичних підстав) та наявності підстав для застосування тих норм права, які наведені відповідачем в акті перевірки, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з тих доводів, що викладені відповідачем в акті перевірки, суд дійшов висновку, що законність та обґрунтованість заключень акту перевірки та, відповідно, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідачем не доведені.

За встановлення в судовому порядку фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, є правомірним формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій з такими контрагентами.

З огляду на наведене, висновки відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та, як наслідок, завищення бюджетного відшкодування з даного податку за: жовтень 2011 року на 1,00 грн.; за листопад 2011 року на 13534,00 грн.; за грудень 2011 року на 282,00 грн.; за березень 2012 року на 6105,00 грн.; за квітень 2012 року на 516,00 грн.; за травень 2012 року на 842,00 грн.; за червень 2012 року на 25625,00 грн.; за липень 2012 року на 23442,00 грн.; за серпень 2012 року на 5873,00 грн.; за вересень 2012 року на 12577,00 грн.; за жовтень 2012 року на 7242,00 грн.; за січень 2013 року на 46737,00 грн.; за березень 2013 року на 3594,00 грн.; за квітень 2013 року на 1333,00 грн.; за серпень 2013 року на 467,00 грн.; за грудень 2013 року на 8540,00 грн. та завищення розміру від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 11492,00 грн. є незаконними.

Щодо висновків відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та, як наслідок, завищення бюджетного відшкодування з даного податку за травень 2013 року на 4142,00 грн., за червень 2013 року на 4200,00 грн., судом досліджено, що на формування цих показників податкової звітності мали вплив взаємовідносини ТОВ «Клесівський кар'єр нерудних копалин «Технобуд» з контрагентом ТОВ «ВО-Транс».

Зокрема, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом позивачем у судове засідання було надано (т. 4 а.с. 29-79):

1) акти здачі-прийняття роботі (надання послуг):

- від 01.04.2013 №87 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Іспас, відстань 750,00 км, вартістю 1900,00 грн., в тому числі ПДВ 316,67 грн.;

- від 04.04.2013 №111 на перевезення вантажів за маршрутом Полтава-Кощіївка, відстань 420,00 км, вартістю 2900,00 грн., в тому числі ПДВ 483,33 грн.;

- від 04.04.2013 №112 на перевезення вантажів за маршрутом Чернівці-Київ, відстань 600,00 км, вартістю 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 04.04.2013 №113 на перевезення вантажів за маршрутом Донецьк-Клесів, відстань 600,00 км, вартістю 7000,00 грн., в тому числі ПДВ 1166,67 грн.;

- від 19.04.2013 №251 на перевезення вантажів за маршрутом Дебальцеве-Київ-Клесів, відстань 1100,00 км, вартістю 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 25.04.2013 №311 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Кощіївка, відстань 90,00 км, вартістю 1250,00 грн., в тому числі ПДВ 208,33 грн.;

- від 26.04.2013 №316 на перевезення вантажів за маршрутом ОСОБА_2 Церква-Клесів, відстань 350,00 км, вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 02.05.2013 №374 на перевезення вантажів за маршрутом Кривий Ріг-Інгулець-Кощіївка-Клесів, відстань 900,00 км, вартістю 7500,00 грн., ПДВ 1250,00 грн.;

- від 28.05.2013 №629 на перевезення вантажів за маршрутом Бердянськ-Київ-Клесів, відстань 1000,00 км, вартістю 5400,00 грн., в тому числі ПДВ 900,00 грн.;

- від 30.05.2013 №651 на перевезення вантажів за маршрутом Київ-Іспас, відстань 750,00 км, вартістю 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 30.05.2013 №652 на перевезення вантажів за маршрутом Клесів-Кощіївка, відстань 330,00 км, вартістю 3800,00 грн., в тому числі ПДВ 633,33 грн.;

- від 31.05.2013 №658 на перевезення вантажів за маршрутом Дніпропетровськ-Інгулець-Кривий Ріг-Київ, відстань 620,00 км, вартістю 6500,00 грн., ПДВ 1083,33 грн.;

2) податкові накладні:

- від 01.04.2013 №87 на суму 1900,00 грн., в тому числі ПДВ 316,67 грн.;

- від 04.04.2013 №111 на суму 2900,00 грн., в тому числі ПДВ 483,33 грн.;

- від 04.04.2013 №112 на суму 2800,00 грн., в тому числі ПДВ 466,67 грн.;

- від 04.04.2013 №113 на суму 7000,00 грн., в тому числі ПДВ 1166,67 грн.;

- від 19.04.2013 №251 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 25.04.2013 №311 на суму 1250,00 грн., в тому числі ПДВ 208,33 грн.;

- від 26.04.2013 №316 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.;

- від 02.05.2013 №374 на суму 7500,00 грн., в тому числі ПДВ 1250,00 грн.;

- від 28.05.2013 №629 на суму 5400,00 грн., в тому числі ПДВ 900,00 грн.;

- від 30.05.2013 №651 на суму 2000,00 грн., в тому числі ПДВ 333,33 грн.;

- від 30.05.2013 №652 на суму 3800,00 грн., в тому числі ПДВ 633,33 грн.;

- від 31.05.2013 №658 на суму 6500,00 грн., в тому числі ПДВ 1083,33 грн.;

3) виписки з банківського рахунку на загальну суму 50050,00 грн.;

4) товарно-транспортні накладні на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Податок на додану вартість у загальній сумі 8341,55 грн., сплачений у складі послуг, придбаних у вказаного контрагента, позивачем включено до складу податкового кредиту, а саме: за квітень 2013 року на суму 4141,67 грн., за травень 2013 року на суму 4199,88 грн., від'ємне значення різниці якого з сумою податкового зобов'язання в подальшому заявлено позивачем до бюджетного відшкодування за травень 2013 року на 4142,00 грн., за червень 2013 року на 4200,00 грн. (ст. акту 16, т. 1 а.с. 27).

Однак, під час аналізу взаємовідносин позивача з даним контрагентом відповідачем бралися до уваги обставини та докази щодо безтоварності останніх, які стосуються ПП «ВО-Транс», що знайшло своє відображення у підрозділах 3.2.4.20, 3.2.4.21 акту перевірки.

Разом з тим, як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТОВ «ВО-Транс» () та ПП «ВО-Транс» () є різними юридичними особами (т. 4 а.с. 23-28).

Відтак, первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з даним контрагентом органом доходів і зборів під час перевірки не досліджувались, висновки щодо безтоварності таких операцій зроблено на підставі помилкових відомостей.

З огляду на наведене, висновки відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та, як наслідок, завищення бюджетного відшкодування з даного податку за травень 2013 року на 4142,00 грн.; за червень 2013 року на 4200,00 грн. є безпідставними.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочиснтва України, тому адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 14.07.2014 №, №.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 487,20 грн. підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 14.07.2014 № та №.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівський кар'єр нерудних копалин "Технобуд" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.