Справа № 297/163/16а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р. Справа № 876/2266/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання: Нефедовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2016р. по справі № 297/163/16а за позовом ОСОБА_1 до Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Закарпатській області Хланта Івана Юрійовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Закарпатській області Хланта Івана Юрійовича про скасування постанови № 07-03-017/01, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення відповідно до ст.188-6 КУпАП.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2016р. по справі № 297/163/16а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в заперечені на апеляційну скаргу вважає оскаржувану постанову законною та просить залишити її без задоволення.

Сторони, будучи належним чином, відповідно до ч.1 ст. 38 КАС України, повідомленими про час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно ч.4 ст.196 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.12.2015 року головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області - Хланта І.Ю., на виконання наказу Управління №149 від 16.12.2015 року та направлення №115 від 16.12.2015 року, прибув до Батівської селищної ради для проведення перевірки додержання законодавства про працю з питань порушених у зв'язку із зверненням громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Голові Батівської селищної ради ОСОБА_1 вручено направлення №115 від 16.12.2015 року, однак останній відмовився надати необхідні документи для перевірки і надав лист із зазначенням причин їх ненадання.

28.12.2015 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Закарпатській області Хлантою Іваном Юрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення №07-03-017/61 відносно ОСОБА_1 за ст. 188-6 КУпАП.

За наслідками розгляду вказаного протоколу 12.01.2016 року відповідачем винесено постанову №07-03-017/01 про накладення адміністративного стягнення на голову Батівської селищної ради ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене статтею 188-6 КУпАП, а саме та, що створив перешкоду у діяльності спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю, чим порушив вимоги п.п. 5,7 п. 6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою КМУ №96 від 11.05.2015 року, ст. 259 КЗпП України, ст. 12 Конвенції про інспекцію праці у промисловості й торгівлі №81 від 11.07.1947. ст. 35 Закону України «Про оплату праці» .

З приводу вказаних тверджень позивача, колегія суддів апеляційного суджу зазначає наступне.

Пунктом 3 розділу ІІ Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

28 грудня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий ще один закон: Закон України № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», відповідно до п.8 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» якого установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України ) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Пунктом 41.1 ст.41 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Із врахуванням спрямування Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи " на врегулювання податкових правовідносин, суд приходить до висновку, що норми цього Закону встановлюють обмеження для перевірок, що здійснюються саме органами Державної фіскальної служби України, в той час як обмеження, визначені Законом № 76-VIII, поширюються на інші контролюючі органи (окрім Державної фінансової інспекції України).

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. №96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заборона, встановлена Законом № 76-VIII протягом січня-червня 2015 року розповсюджувалась на діяльність щодо проведення перевірок з питань праці органами Державної служби України.

Відтак колегія суддів вважає, що з 01.07.2015 року обмеження на здійснення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців органами Державної служби України з питань праці не застосовується.

Відповідно до п.п 51 п. Положення про Державну службу України з питань праці, інспекція держпраці відповідно до покладених на неї завдань складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на виконання наданих йому повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1..

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 160 ч.3, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2016р. по справі № 297/163/16а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський

Повний текст ухвали складений 19.05.2016 року.