Справа № 826/13907/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2016 року № 826/13907/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оніс»

до Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

Головного спеціаліста відділу інспекції державного контролю об'єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Азатьян Вартан Олександровича

про визнання протиправними та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оніс» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач -1) та Головного спеціаліста відділу інспекції державного контролю об'єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Азатьян Вартан Олександровича (далі по тексту - відповідач -2) про:

- визнання протиправним та скасування акту №74 про вчинення правопорушення від 11.06.2015р., складеного відповідачем - 2;

- визнання протиправним та скасування припису №214/П від 11.06.2015р.;

- визнання протиправною та скасування постанови від 26.06.2015р. №53-15 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини;

- визнання протиправними та неправомірними дії відповідача - 2 в частині надання висновків, викладених в Акті №74 про вчинення правопорушення від 11.06.2015р., приписі №214/П від 11.06.2015р. та постанові №53-15 від 26.06.2015р. про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини, про те, що ТОВ «Оніс» було проведено будівельні роботи у нежитловому приміщенні - підвал за адресою: АДРЕСА_1, а саме: влаштування вхідної групи (з боку головного фасаду); демонтування сходових маршів, що вели на перший поверх, частини несучих стін; влаштування нових стін; закладання віконного прорізу та декілька дверних прорізів; влаштування нових дверних прорізів у несучих конструкціях; проведення відповідних ремонтних та опоряджувальних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень та протиправністю дій відповідача - 2.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги.

Представники відповідачів проти позову заперечили з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень та правомірності вчинених відповідачем - 2 дій.

На підставі п. 4 ст. 122 КАС України суд прийшов до переконання про можливість подальшого розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 24.09.2012р. укладеного з ОСОБА_3, ТОВ «Оніс» є власником нежитлового приміщення - підвал (група приміщень №124) (літ. А), загальною площею 458,9кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

25 липня 2013 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт по реконструкції нежитлового приміщення - підвал під заклад громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1, яка була подана ТОВ «Оніс».

Як зазначає представник позивача підприємством в ході реконструкції було обладнано приміщення системами - електропостачання і вентиляції, пожежної і охоронної сигналізації, управління евакуації людей при пожежі, газового пожежогасіння, телефонної та комп'ютерної комунікацій, змінено сантехнічні прибори, проведено плиточні та штукатурні роботи, змінено вхідні та міжкімнатні двері без зміни існуючих дверних прорізів, влаштовано накриття над вхідною групою без кріплення його до стін приміщення, встановлені насоси для відкачування ґрунтових вод, оброблені стіни протигрибковою сумішшю.

08 серпня 2013 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації реконструкція нежитлового приміщення - підвал під заклад громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1, яка була подана ТОВ «Оніс».

08 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем - 1 складено Акт №3031 технічного стану пам'ятки архітектури (охоронний №296, розпорядження КМДА від 02.03.1999р. №302), яким за результатами огляду технічного стану пам'ятки архітектури місцевого значення і нежитлових приміщень підвалу під заклад громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що загальний технічний стан пам'ятки - задовільний; стан зовнішніх архітектурно-конструктивних елементів пам'ятки: загальний стан - задовільний, фундамент - стан задовільний; цоколі та відмостки біля них: цоколі цегляні, облицьовані керамічною плиткою та поштукатурені, пофарбовані. З боку головних фасадів цоколі у задовільному стані, з боку двору - мають пошкодження, стан - незадовільний. Відмостки асфальтові, стан - задовільний; стіни: цегляні, з боку головних фасадів на рівні першого поверху поштукатурені, пофарбовані, вище та з боку дворових фасадів - пофарбовані. Загальний стан стін - задовільний; бані, шатра, їх конструкції та покриття: немає; дах (кровки, покрівля, водозливні ринви і труби) стан задовільний; зовнішні декоративні оздоблення стан задовільний.

Стан внутрішніх архітектурно - конструктивних і декоративних елементів вказаної пам'ятки: загальний стан - задовільний; перекриття - стан задовільний; стелі - стан задовільний; підлоги - стан задовільний; двері та вікна - стан задовільний; сходи - стан задовільний.

Зазначений Акт №3031 підписаний уповноваженою особою ТОВ «Оніс» ОСОБА_4 та уповноваженою особою Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_5

24 квітня 2014 року між позивачем (власник) та Управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орган охорони) укладено Охоронний договір на пам'ятку культурної спадщини №3031, відповідно до якого Власник бере на себе зобов'язання щодо охорони пам'ятки архітектури місцевого значення - будинок прибутковий (охоронний №296, розпорядження КМДА від 02.03.1999р. №302) за адресою: АДРЕСА_1 (технічна адреса приміщень: АДРЕСА_1).

Відповідно до п. 5 зазначеного Охоронного договору, Власник несе відповідальність за нерухоме майно, що належить до пам'ятки культурної спадщини. Власник зобов'язується:

- використовувати нежитлові приміщення підвалу загальною площею 429,2кв.м.будинку - пам'ятки культурної спадщини за вказаною адресою під заклад громадського харчування за умови виконання проекту реставрації та пристосування приміщень під заклад громадського харчування, погодженого у встановленому законодавством порядку, в тому числі з «Органом охорони»;

- здійснювати продаж, передачу у володіння, користування чи управління вказаної частини пам'ятки іншій юридичній чи фізичній особі тільки після письмової згоди органу охорони;

- утримувати вказану частини пам'ятки в належному санітарному, протипожежному і технічному стані. Мати у приміщенні пам'ятки належне обладнання згідно з вимогами органів протипожежної, санітарної, екологічної охорони та інших уповноважених органів;

- утримувати територію пам'ятки упоряджено, не допускати використання цієї території для нового будівництва та задоволення інших господарських потреб, що можуть зашкодити пам'ятці. Не робити ніяких прибудов до пам'ятки, не переробляти її як зовні, так і всередині, а також не вести будь-яких земельних робіт на території пам'ятки, без спеціального письмового дозволу органу охорони.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі постанови старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві від 20.05.2015р. про призначення перевірки дотримання законодавства про охорону культурної спадщини посадовими особами ТОВ «Оніс», відповідачем - 2, громадським інспектором - Ціркою М.О. та старшим оперуповноваженим УДСБЕЗ ГУМВС України в місті Києві, підполковником міліції - Копитковим А.Є. проведено огляд частини об'єкта культурної спадщини (частина нежитлових приміщень підвалу) на АДРЕСА_1 за результатами чого складено Акт огляду частини пам'ятки на АДРЕСА_1 від 08.06.2015р. та встановлено, що в приміщені проведено будівельні роботи: влаштовано вхідну групу (з боку головного фасаду); демонтовані сходові марші, що вели на перший поверх, частини несучих стін; влаштовані нові стіни; закладено віконний проріз; влаштовано нові дверні прорізи у несучих конструкціях); проведені відповідні ремонтні та опоряджувальні роботи. Змінено вид використання приміщення. Оскільки зазначені роботи були проведено без погодження з Управлінням науково-проектної документації та без дозволу Управління на виконання зазначених робіт, то це призвело до зміни та пошкодження, а також часткового знищення внутрішніх елементів будинку.

На підставі викладеного відповідач - 2 дійшов висновку, що ТОВ «Оніс» порушило норми ч. 1 ст. 22, ч. 1 та 3 ст. 24, абз. 2 ч. 1 ст. 26, ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

11 червня 2015 року відповідачем - 2 складено Акт №74 про вчинення правопорушення; винесено припис №214/П, яким вимагає від позивача протягом п'яти днів з моменту отримання даного припису надати до Управління на розгляд у встановленому порядку науково-проектну документацію з реставрації, реабілітації, ремонту, пристосування вказаної пам'ятки (її частини).

26 червня 2015 року відповідачем - 1 прийнято постанову №53-15 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини, відповідно до якої за порушення позивачем норм ч. 1 ст. 22, ч. 1 та 3 ст. 24, абз. 2 ч. 1 ст. 26, ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на підставі ст. 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на останнього накладені фінансові санкції у розмірі 68 000,00грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями та діями відповідачів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000р. №1805-ІІІ (надалі - Закон).

За визначенням, наведеним ст. 1 Закону, об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об'єктів культурної спадщини; предмет охорони об'єкта культурної спадщини - характерна властивість об'єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об'єкт визнається пам'яткою; зони охорони пам'ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам'ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать:

центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим;

обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;

виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 5 Закону, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема:

надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць;

видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток національного значення, припинення робіт на цих пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи здійснюються за відсутності затверджених або погоджених із відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом, дозволів або з відхиленням від них;

погодження документації із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони культурної спадщини;

застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.

Згідно Положення про Міністерство культури України, затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 року №388/2011 Міністерство культури України є Центральним органом виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

За змістом ч.2 ст.6 Закону, до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, крім іншого:

видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на цих пам'ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них;

застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 18 Закону, пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом.

Об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Частиною першою статті 22 Закону передбачено, що якщо в результаті дій або бездіяльності власника пам'ятки їй загрожує пошкодження або знищення, відповідний орган охорони культурної спадщини робить власнику пам'ятки відповідне попередження.

Відповідно до частини першої та третьої статті 24 Закону власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини (ч. 1 ст. 30 Закону).

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (ч. 3 ст. 32 Закону).

Землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації (ч. 1 ст. 34 Закону).

Проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам'ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою, здійснюються за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що видається виконавцю робіт - фізичній особі, і за умови реєстрації цього дозволу у відповідному органі охорони культурної спадщини (ч. 1 ст. 35 Закону).

З метою захисту об'єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини (ч. 3 ст. 37 Закону).

За правилами ст. 44 Закону, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:

за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам'яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об'єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за ухилення власника пам'ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам'ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону, фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Об'єкт нежитлового приміщення - підвал, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 віднесений до пам'ятки архітектури місцевого значення на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 02.03.1999р. №302.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Оніс» не видавалось погодження Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) науково-проектної документації та дозвіл на виконання робіт з реконструкції нежитлового приміщення - підвал під заклад громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів отримання зазначених документів позивачем до суду надано не було.

У той же час, як вбачається зі змісту постанови №53-15 від 26.06.2015р., що будівельні роботи, за проведення яких позивача притягнуто до відповідальності, відбулися з 25.07.2013р. по 08.08.2013р. (дати реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації).

Відповідно до статті 239 Господарського кодексу України, фінансові санкції, які застосовані відповідачем є видом адміністративно-господарських санкцій, встановлених статтею 44 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Відповідно до частини першої статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем - 2 виявлено порушення ч. 1 ст. 22, ч. 1 та 3 ст. 24, абз. 2 ч. 1 ст. 26, ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» 08.06.2015р. (в момент проведення огляду частини пам'ятки на АДРЕСА_1), проте фінансові санкції застосовані поза межами строків, встановлених ч. 1 ст. 250 ГК України, оскільки порушення на які посилається контролюючий орган мали місце майже 2 роки до дня їх виявлення.

Таким чином, постанова від 26.06.2015р. №53-15 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо тверджень позивача, що відповідач неправомірно провів перевірку ТОВ «Оніс», оскільки в цей період діяв мораторій на підставі п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014, № 76-VIII установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014, № 408 "Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами" надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Як підтверджено матеріалами справи перевірка позивача відбувалася на підставі постанови СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.05.2015р. у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 40, ч. 2 ст. 41, ч. 2 ст. 93 та ст. 110 КПК України, що узгоджується з приписами зазначених правових норм.

З огляду на викладене вказані доводи позивача судом прийняті до уваги бути не можуть.

Вирішуючи вимогу позивача щодо правомірності внесеного йому припису суд зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень вбачається, що його внесено позивачу відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та від ТОВ «Оніс» вимагається протягом п'яти днів з моменту його отримання надати до управління охорони культурної спадщини на розгляд у встановленому порядку науково-проектну документацію з реєстрації, реабілітації, ремонту, пристосування вказаної пам'ятки (її частини).

Підставою для внесення припису стали обставини встановлені в акті №74 від 11.06.2015р., а саме проведення позивачем робіт без погодженої з Управлінням науково-проектної документації та без дозволу Управління на виконання зазначених робіт, що призвело до зміни та пошкодження, а також часткового знищення внутрішніх елементів будинку.

Відповідно до п. 14 ч. 1 статті 6 Закону до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них.

Отже, видання приписів віднесено до повноважень відповідача - 1. При цьому, суд звертає увагу, що приписи мають стосуватися зокрема, питання охорони пам'яток місцевого значення.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи оскаржуваний припис стосується пом'ятки місцевого значення, а його внесення узгоджується з умовами охоронного договору №3031 від 24.04.2014р., який було укладено з позивачем, а також приписами статей 22, 24, 26, Закону України «Про охорону культурної спадщини».

З огляду на викладене, підстави для визнання протиправним та скасування припису №214/П від 11.06.2015р. відсутні.

Також не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача - 2 в частині надання висновків, викладених в Акті №74 через неналежно обраний ним спосіб судового захисту, оскільки самі по собі дії жодних прав та обов'язків для позивача не створюють, а визнання їх протиправними жодним чином не відновить його права чи охоронювані законом інтереси у спірних правовідносинах. Належним способом захисту, на думку суду, буде оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, прийнятих за наслідками проведення перевірки, на протиправність дій посадових осіб якого посилається позивач.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту №74 про вчинення правопорушення від 11.06.2015р., складеного відповідачем - 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, в п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, задоволеними можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача.

У той же час, суд зазначає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, він не встановлює та не змінює жодних прав та обов'язків суб'єкта щодо якого його складено, а містить в собі лише обставини, факти та висновки посадової особи контролюючого органу яка проводила таку перевірку.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування акту №74 про вчинення правопорушення від 11.06.2015р. задоволена бути не може, оскільки не має своїм наслідком відновлення прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оніс» підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача частково здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70грн. з бюджетних асигнувань Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оніс» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 26.06.2015р. №53-15 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити з бюджетних асигнувань Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оніс» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70грн.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко