Справа № 826/15514/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2016 року № 826/15514/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомприватного акціонерного товариства «Русанівка»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2013 року приватне акціонерне товариство «Русанівка» (далі за текстом - позивач або ПрАТ «Русанівка») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (далі за текстом - відповідач або ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2013 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.12.2015р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали від 25.12.2015р. справу прийнято до провадження судді Окружного адміністративного суду м. Києва Шулежка В.П. та призначено її до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити. Зокрема, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що підставою для прийняття спірного рішення слугували висновки податкового органу про те, що віднесені підприємством у 2010 році витрати на поліпшення основних фондів начебто перевищували 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, що, за висновком ДПІ, призвело до заниження позивачем податку на прибуток підприємства.

Водночас позивач зазначає, що внаслідок виправлення помилки, яка не привела до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства, та відображення позивачем у декларації за 2010 рік уточнюючих показників, розмір витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів, не перевищував визначений законодавством розмір, а тому позивач вважає правомірним формування ним витрат на поліпшення основних фондів, у зв'язку з чим не вбачає підстав для прийняття оскаржуваного рішення та просить його скасувати.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку з чим у судовому засіданні на підставі ч.4 ст.128 КАС України ухвалено розглядати справу за відсутності представника відповідача. При цьому, як вбачається із наявних у матеріалах справи заперечень ДПІ, остання вважає спірне рішення законним та обґрунтованим, у задоволенні позову просить відмовити.

У зв'язку із змінами у структурі податкових органів, в ході нового розгляду справи судом ухвалено здійснити заміну неналежного відповідача ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на правонаступника - ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Виходячи з положень ч.6 ст.128 КАС України, враховуючи неприбуття у судове засідання представника відповідача, у судовому засіданні 18.02.2016р. судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є відповідач, було проведено камеральну перевірку податкової звітності ПрАТ «Русанівка» з податку на прибуток за 2010 рік, про що складено Акт перевірки від 03.06.2013 року №3046-15/03062252.

В ході вказаної перевірки встановлено порушення позивачем пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: згідно із податковою декларацією з податку на прибуток від 09.02.2011 року № 331346 за 2010 рік в рядку 04.10 перевищено ліміт витрат на поліпшення власних і орендованих основних фондів, який повинен становити не більше 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду, в результаті чого в декларації з податку на прибуток зазначено суму 909503,00 грн., що врахована у складі витрат, тоді як сума ліміту становить 457489,00 грн. Сума завищення витрат (відхилення) 452014, 00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.06.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 112429,00 грн. за основним платежем та 28107,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (також далі - ПК України) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновок відповідача про заниження позивачем грошового зобов'язання з податку на прибуток ґрунтується на тому, що позивачем у декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік від 09 лютого 2011 року 331346 перевищено ліміт витрат на поліпшення власних і орендованих основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

В ході розгляду даної справи встановлено, що в рядку 04.10 К1 "витрати на поліпшення основних фондів та нафтогазових свердловин" декларації за 2010 рік позивачем зазначено суму у розмірі 909503,00 грн., тоді як розмір ліміту, згідно з декларацією з податку на прибуток підприємства за І квартал 2010 року від 06 травня 2010 року №74824, становить 457489,00 грн.

Разом з тим, встановлено, що позивачем було допущено помилку та у додатку К1/1 до декларації за І квартал 2010 року сукупна балансова вартість на початок звітного року зазначена у розмірі 4597888,00грн., яка в подальшому самостійно виправлена позивачем шляхом зазначення уточнюючих показників у складі декларації за 2010 рік.

Зокрема, в декларації за 2010 рік у рядку 04.10 К1 "витрати на поліпшення основних фондів та нафтогазових свердловин" зазначено суму у розмірі 909503,00 грн., а у додатку К1/1 до вказаної декларації сукупну балансову вартість на початок звітного року зазначено у розмірі 9095025,00 грн., суму на звітний рік (ліміт) - 909503, рік - 909503,00 грн.

Згідно із положеннями пп. 8.7.1 п. 8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Тобто, зазначений позивачем у декларації за 2010 рік розмір витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, не перевищує визначений законодавством розмір (9095025,00грн. - 10% = 909503,00грн.), а тому відсутні підстави для висновку про порушення позивачем пп. 8.7.1 п. 8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», на чому наполягає ДПІ.

У зв'язку із наведеним слід також зазначити, що порядок внесення змін до податкової звітності (уточнення показників) на момент подання позивачем декларації за 2010 рік почав регулюватися положеннями Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Так, відповідно до п/п 16.1.3. Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції на час виникнення спірних відносин) платник податків зобов'язаний, крім іншого, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 49.1 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється статтею 50 ПК України.

Пунктом 50.1 статті 50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім митної декларації або обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

В даному випадку, як вже зазначено вище, позивачем самостійно виявлено помилку, зокрема, у додатку К1/1 до декларації за І квартал 2010 року було невірно вказано сукупну балансову вартість на початок звітного року у розмірі 4597888,00грн., замість вірної у розмірі 9095025,00 грн., яка усунута позивачем шляхом зазначення уточнюючих показників у складі декларації за 2010 рік. Тобто позивач виправив виявлену помилку у відповідності до положень податкового законодавства.

При цьому суд зазначає, що вказана помилка стосувалась саме балансової вартості основних фондів підприємства та не призвела до зміни у задекларованих раніше показниках, тобто мала суто технічний характер, а тому не вплинула на заниження чи завищення податкових зобов'язань позивача, що виключає обов'язок платника податку відображати у звітності та сплачувати суму недоплати і штрафу відповідно до п. 50.1 статті 50 ПК України. Наведені обставини в ході розгляду даної справи жодним чином не спростовані ДПІ та не доведено зворотного.

Відтак, враховуючи наведене, беручи до уваги те, що ДПІ не доведено суду наявності обставин порушення позивачем вказаних положень податкового законодавства, а судом таких обставин не встановлено, суд приходить до висновку, що у ДПІ були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення та донарахування позивачу грошових зобов'язань податку на прибуток.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Необґрунтованість рішення є підставою для його скасування, якщо під час розгляду справи в суді не встановлено фактичних обставин, що надають можливість прийняття оскаржуваного рішення.

Під час розгляду даної справи відповідачем в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, не доведено суду, а судом не встановлено наявності обставин порушення позивачем податкового законодавства, ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та оскаржуваного рішення, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування спірного рішення у повному обсязі.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду), на користь позивача підлягає присудженню з Державного бюджету всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Русанівка» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.06.2013р. №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства «Русанівка» () 1 406,00 грн. (одна тисяча чотириста шість гривень нуль копійок) на відшкодування судового збору, сплаченого платіжним дорученням від 24.09.2013р. №1812.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко