Справа № 568/333/16-а
Суддя: Бірук В. О.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №568/333/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

В складі:

головуючого судді: Бірука В.О.

при секретарі: Дмитришин О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області в якому просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату їй пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру», починаючи із 01.01.2016 року, виходячи із 90% від заробітної плати, відповідно до довідки прокуратури Рівненської області №18-208 від 14.03.2016 року без обмеження граничного розміру такої пенсії, зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області здійснити їй перерахунок та виплату пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01.01.2016 року, виходячи із 90% від заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Рівненської області від 14.03.2016 року №18-208 без обмежень граничного розміру такої пенсії.

В обгрунтування позову посилається на те, що вона перебуваючи з 02.09.2002 року на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області отримує пенсію за вислугою років згідно положень Закону України «Про прокуратуру».

Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 було підвищено посадові оклади працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери,в тому числі працівників Рівненської обласної прокуратури, в якій вона працювала на момент виходу на пенсію в прокуратурі Радивилівського району Рівненської області.

Маючи право на перерахунок пенсії, згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», 18.03.2016 року вона звернулася до відповідача і заявою про її перерахунок та надала довідку встановленого зразка, в якій відображена заробітна плата за посадою старшого прокурора прокуратури Радивилівського району Рівненської області станом на грудень 2015 року.

Листом від 29.03.2016 року №9-0/05-06, управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі їй відмовлено в перерахунку пенсії, як прокурору із посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, та роз'яснено, що з 01.06.2015 року пенсії, в порядку та на умовах, визначених названим Законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються.

Вважає відмову управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі щодо перерахуку її пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» протиправною, та такою, що ґрунтуються лише на припущеннях, без врахування загальновизнаних державою та Конституцією України принципів верховенства права, законності та «соціальної захищеності».

Крім того вважає, що дії пов'язані з відмовою у перерахунку її пенсії не відповідають вимогам міжнародного права, що неодноразово були проаналізовано Європейським судом з прав людини, захищаючи порушені права, свободи та інтереси. Вважає такі висновки Пенсійним управлінням зроблені передчасно та без врахування норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Так в ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на момент призначення її пенсії) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Її пенсія починаючи з 02.09.2002 року обчислювалась із 90% заробітної плати, виходячи з наявного у неї стажу вислуги років, що не заперечується відповідачем, а відтак є підставою для звільнення від доказування.

Порядок та умови визначення розміру заробітної плати для перерахунку пенсій прокурорам визначався ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», де записано, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв'язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Виходячи з наявних у відповідача документів вбачається, що вона на момент призначення пенсії прокурора виконала усі необхідні умови для такого призначення, а тому має право і на перерахунок такої пенсії згодом.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 04.11.2013 року задоволено її позов і визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату її пенсії за вислугою років, починаючи з 01.07.2012 року відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», постанови КМУ від 31.05.2012 року №505 виходячи із 90% розміру заробітної плати. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду №568/1428/13-а від 23.01.2014 року постанову Радивилівського районного суду залишено без змін.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.08.2014 року задоволено її позов і визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату її пенсії за вислугою років, починаючи з 24.03.2014 року відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» виходячи із 90% розміру заробітної плати. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду №568/821/14-а від 06.10.2014 року постанову Радивилівського районного суду залишено без змін.

Перерахунок пенсії здійснювався виходячи із заробітної плати працюючого старшого прокурора прокуратури Радивилівського району.

П.п.1 п.1 постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, у тому числі за рахунок виплат пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій, посадові оклади (тарифні ставки, заробітної плати) працівників підвищуються відповідно до збільшення розміру посадового окладу працівника 1 тарифного розряду Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери,затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 36, ст. 1699), з встановленням з 1 грудня 2015 р. у штатному розписі посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Таким чином, з урахуванням положень ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», вона набула право і на перерахунок призначеної пенсії, виходячи з положень законодавства, що були чинні на момент виходу її на пенсію.

Пенсійне управління вказує, що відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про прокуратуру».

Таким чином, відповідач вважає, що і перерахунок пенсії не повинен проводитись у зв'язку з відсутністю правової норми, проте така його позиція є хибною з огляду на наступне.

Аналіз вищевикладеного положення дає підстави для висновку, що воно поширюється на тих осіб, яким пенсії призначаються (в теперішньому часі) спеціальними законами, а не на тих, яким вони вже призначені (в минулому часі).

Крім цього, вказане положення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII не містить посилання на конкретні норми законів чи підзаконних актів щодо пенсійного забезпечення осіб, які скасовуються. Підстав вважати, що скасовуються всі норми як ті, що стосуються призначення так і ті, що стосуються перерахунку пенсій немає.

Вважає, застосування управлінням Пенсійного фонду України в Радивилівському районі норм Закону, який обмежує її конституційні права на соціальне забезпечення - прямим порушенням Конституції України, Європейської соціальної Хартії (ратифікованої Україною), Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Протоколів до неї та принципів верховенства права і законності з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Застосовуючи до спірних правовідносин Закон №213-VIII від 02.03.2015 року, відповідач фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування та обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частин другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58 статтей 21 та 24 Конституції України.

Ст.86 Закону України «Про прокуратуру» до внесення в неї змін згідно Закону України №213-VIII від 02.03.2015 року визначено право прокурорів на перерахунок пенсії, з урахуванням підвищень заробітної плати працюючим працівникам прокуратури від 09.12.2015 року №1013.

Відтак, обіймаючи посаду старшого прокурора вона мала право на призначення пенсії згідно норм Закону України «Про прокуратуру», а як наслідок і на перерахунок. Застосувавши до неї Закон №213-VIII від 02.03.2015 року відповідач фактично звузив її соціальні гарантії на достатній рівень матеріального забезпечення по старості (за віком), окрім того застосував положення Закону які стосуються відміни призначення спеціального виду пенсії, а не їх перерахунків.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Ч.1 ст.5 КАС України визначає, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, п.1 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (принцип законності) визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 4 ст. 9 КАСУ).

Хоча, навіть і законодавством було визначено, що якщо Законом України №213-VIII призупинено призначення пенсії прокурорам, а як наслідок перерахунку, все одно такі норми суперечать положенням міжнародних договорів та Конституції України, а тому як відповідач, так і суд, при розгляді даної справи, повинні застосувати принцип верховенства права та унеможливити звуження існуючих прав, свобод та інтересів із прийняттям нових Законів.

Враховуючи аналіз висновків ЄСПЛ, сплата внесків із заробітної плати прокурора надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки з її заробітної плати роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, дії відповідача є прямим втручанням у її право на мирне володіння особистим майном (пенсією), яка повинна бути перерахована, в тому числі, через великий рівень інфляції.

Із системного аналізу ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Враховуючи аналіз висновків ЄСПЛ, сплата внесків із заробітної плати прокурора надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру».

Однак, положеннями Закону N 213-VIII (Закон N 213-VIII), предметом регулювання якого є інше коло питань, ніж пенсійне забезпечення прокурорів, а саме: реалізація заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів і приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України (пояснювальна записка до Закону N 213-VIII (Закон N 213-VIII)).

Станом на грудень 2015 року вона досягла пенсійного віку та виконала усі необхідні умови щодо призначення та отримання пенсії за віком, передбаченої Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим їй повинна перераховуватись її призначена пенсія.

Враховуючи, що вона звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 18.03.2016 року, то її пенсія повинна бути перерахована та виплачена із 01.01.2016 року.

Таким чином, всупереч принципу верховенства права та законності, відповідач обмежив її існуюче право на перерахунок і отримання належної пенсії за віком, а відтак його дії є протиправними.

Враховуючи наведене просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Панащук О.А. позову не визнавала з підстав викладених в запереченні від 29.04.2016 року та в задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши сторони та до слідивши матеріали справи судом встановлено слідуюче.

Перебуваючи на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років згідно положень Закону України «Про прокуратуру».

Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 було підвищено посадові оклади працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, в тому числі працівників прокуратури Радивилівського району Рівненської області, в якій вона працювала на момент виходу на пенсію.

Маючи право на перерахунок пенсії, згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру» позивачка 18.03.2016 року звернулася до відповідача і заявою про перерахунок пенсії та надала довідку встановленого зразка, в якій відображена заробітна плата за посадою старшого прокурора прокуратури Радивилівського району Рівненської області станом на грудень 2015 року.

Листом від 29.03.2016 року №9-0/05-06 управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі відмовило їй в перерахунку пенсії, як прокурору із посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII роз'яснивши, що з 01 червня 2015 року пенсії призначені відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд вважає, що такі висновки управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, які полягають у відмові в перерахуванні пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про прокуратуру» зроблені передчасно та без врахування норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та не відповідають вимогам міжнародного права.

Так, згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на момент призначення пенсії) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Пенсія ОСОБА_1 починаючи з 02.09.2002 року обчислювалась виходячи із 90% заробітної плати, з врахуванням наявного у неї стажу вислуги років та не заперечувалось відповідачем, а відтак є підставою для звільнення від доказування.

Порядок та умови визначення розміру заробітної плати для перерахунку пенсій прокурорам визначався ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», а саме:

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв'язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Пп.1 п.1 постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, у тому числі за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій, посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) працівників підвищуються відповідно до збільшення розміру посадового окладу працівника 1 тарифного розряду Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 36, ст. 1699), з встановленням з 1 грудня 2015 р. у штатному розписі посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Таким чином, з урахуванням положень ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», позивачка набула право і на перерахунок призначеної пенсії, виходячи з положень законодавства, що були чинні на момент виходу її на пенсію.

Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі вказує, що відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року №213-УІІІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про прокуратуру»...

Таким чином, відповідач вважає, що і перерахунок пенсії не повинен проводитись у зв'язку з відсутністю правової норми.

Разом із тим суд вважає, що така позиція є хибною з огляду на наступне.

Аналіз вищевикладеного положення дає підстави для висновку, що воно поширюється на тих осіб, яким пенсії призначаються (в теперішньому часі) спеціальними законами, а не на тих, яким вони вже призначені (в минулому часі).

Крім цього, вказане положення Закону України від 02.03.2015 року №213-УІІІ не містить посилання на конкретні норми законів чи підзаконних актів щодо пенсійного забезпечення осіб, які скасовуються. Підстав вважати, що скасовуються всі норми як ті, що стосуються призначення так і ті, що стосуються перерахунку пенсій немає.

Застосування управлінням Пенсійного фонду України в Радивилівському районі норм Закону, які обмежують конституційні права позивачки на соціальне забезпечення є прямим порушенням Конституції України, Європейської соціальної хартії (ратифікованої Україною), Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Протоколів до неї та принципів верховенства права і законності.

Згідно зі ст.2 КАС України, завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч.1, 3 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Пункт 6 ст.92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Ст.86 Закону України «ІІро прокуратуру» до внесення в неї змін згідно Закону України №213-УІІІ від 02.03.2015 року надавала право прокурорам на перерахунок пенсії, з урахуванням підвищень заробітної плати працюючим працівникам прокуратури від 09.12.2015 року №1013.

Відтак, обіймаючи посаду старшого прокурора позивачка мала право на призначення пенсії згідно норм Закону України «Про прокуратуру», а як наслідок і на перерахунок. Застосувавши до неї Закон №213-УІІІ від 02.03.2015 року відповідач фактично звузив її соціальні гарантії на достатній рівень матеріального забезпечення по старості (за віком), окрім того, застосував положення Закону, які стосуються відміни призначення спеціального виду пенсії, а не їх перерахунків.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Ч.1 ст.5 КАС України визначає, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, п.1 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (принцип законності) визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 4 ст. 9 КАСУ).

Хоча, законодавством і було визначено, що Законом України №213-VIII призупинено призначення пенсії прокурорам, а як наслідок перерахунку, такі норми суперечить положенням міжнародних договорів та Конституції України.

В абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що "... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8. 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп зазначив: «Україні, як соціальній, правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів».

Згідно п.п.4, 23 ч.1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-У 14.09.2006 року усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу 11 Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України.

Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: «Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзаци п'ятий, шостий пункту 4).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 року №5- рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) роз'яснив своє розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому Конституційний Суд України зазначив, що «загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного прав в жодному разі не може бути порушена».

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закінчених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасування або обмеженням цих прав і свобод.

Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон №213- VIII від 02.03.2015 року, фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивачки шляхом скасування наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частин другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58 статті 21 та 24 Конституції України.

Варто зазначити, що частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Згідно зі змісту ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332. с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону.

Враховуючи аналіз висновків ЄСПЛ, сплата внесків із заробітної плати прокурора надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року N 462-VIII "Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" (Постанова N 462-VIII) схвалено заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5,6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наголошую, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності", а саме розміру щомісячної пенсії, повинна застосовуватися в Україні.

Таким чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ встановив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄЄПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки з заробітної плати позивачки роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування дії Відповідача є прямим втручанням у її право на мирне володіння особистим майном (пенсією), яка повинна бути перерахована, в тому числі, через великий рівень інфляції.

Із системного аналізу ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави», а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Однак, положеннями Закону N 213-УІІІ (Закон N 213-УІІІ, предметом регулювання якого є інше коло питань, ніж пенсійне забезпечення прокурорів, а саме: реалізація заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів і приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України (пояснювальна записка до Закону N 213-УІІІ (Закон N 213-УІІІ)).

Так, у пункті 4 мотивувальної частини свого Рішення від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Бюджетного кодексу України при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону про Державний бюджет. Зокрема, Конституційний Суд України вважає, що "... закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. При прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України".

У зв'язку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України" (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України N 6-рп/2007)».

Як зазначено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як вказано в ст. 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Судові рішення повинні грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Станом на грудень 2015 року ОСОБА_1 досягнула пенсійного віку та виконала усі необхідні умови щодо призначення та отримання пенсії за віком, передбаченої Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим, їй повинна перераховуватись призначена пенсія.

Враховуючи вищенаведене, та всупереч принципу верховенства права та законності, управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області обмежило її існуюче право на пенсію за віком в порушення зазначених міжнародних договорів, практики Європейського суду з прав людини та конституційні принципи Основного Закону, а відтак його дії є протиправними.

Відповідно до ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв'язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Враховуючи, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 18.03.2016 року, то її пенсія повинна бути перерахована та виплачена із 01.01.2016 року.

Таким чином, в системі аналізу спірних правовідносин, її порушене право підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі із одночасним відновленням такого права, шляхом зобов'язання Відповідача вчинити певні дії (перерахувати їй пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру», виходячи із 90% заробітної плати, що включена в довідку встановленого зразка).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19, 21, 22, 24, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 50-1, 86 Закону України «Про прокуратуру», керуючись ст.ст.11, 17, 18, 71, 159, 160-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 - задовільнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01.01.2016 року, виходячи із 90% від заробітної плати, що значиться в довідці прокуратури Рівненської області від 14.03.2016 року №18-208.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01.01.2016 року, виходячи із 90% від заробітної плати, що значиться в довідці прокуратури Рівненської області від 14.03.2016 року №18-208 без обмежень граничного розміру такої пенсії.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі на користьОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп..

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

При неподані в 10-денний строк апеляційної скарги постанова набирає законної сили по закінченню цього строку, а при поданні апеляційної скарги постанова набирає законної сили по закінченню розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2016 року.

Суддя: Бірук В.О.