Справа № 569/1935/16-а
Суддя: Харечко С.П.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/1935/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Сич І.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Булака Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові здійснити їй призначення та виплату пенсії згідно з ЗУ «Про державну службу» починаючи з 28.01.2016 року, виходячи із 90 % усіх без винятку складових заробітної плати, що зазначені в довідках від 26.01.2016 року № 2/05/05-43/16 та № 4/05/05-43/16, зобов'язати відповідача здійснити їй призначення та виплату пенсії згідно з ЗУ «Про державну службу» починаючи з 28.01.2016 року виходячи із 90 % усіх без винятку складових заробітної плати, що зазначені в довідках від 26.01.2016 року № 2/05/05-43/16 та № 4/05/05-43/16 та стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що працює на державній посаді та має спеціальний стаж більше 23 років. 28.01.2016 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі із заявою про призначення пенсії, однак їй було відмовлено. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки ним було звужено її соціальні гарантії та достатній рівень матеріального забезпечення. Вказала, що з її заробітної плати роботодавцем постійно утримувались та сплачували до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому такі дії відповідача є втручання у її право на володіння особистим майном - пенсією.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, додала, що оскільки велику частину життя віддала державній службі, тому має право на соціальний захист не такий, як для звичайних пенсіонерів за віком. Просила з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, міжнародних принципів правової визначеності, законних очікувань, задовольнити її позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, підтримав подані на позов заперечення, пояснив, що ОСОБА_1 на даний час працює на посаді державного службовця. Відповідно до ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюються дія пункту 1 працюють на посадах та на умовах ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Таким чином, вимоги позивача про виплату пенсії згідно ЗУ «Про державну службу» починаючи з 28.01.2016 року є безпідставними і неправомірними.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 працює на посаді головного економіста відділу доходів та фінансів галузей виробничої сфери Рівненської районної державної адміністрації.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 її спеціальний стаж державної служби становить більше 23 років.

При досягненні передбачуваного законом пенсійного віку, 28.01.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі з проханням призначити їй пенсію як державному службовцю виходячи із 90 % заробітної плати.

05.02.2016 року листом управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, що стало підставою звернення останньої до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» , на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, вимога позивача про призначення їй пенсії в розмірі 90 % від зарплати суперечить вищевказаній редакції ЗУ «Про державну службу», яка чинна на момент її звернення до управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі про призначення пенсії.

Посилання позивача на те, що призначення пенсії в розмірі 60 % звужує її соціальні гарантії як пенсіонера державного службовця є хибними, оскільки ОСОБА_1 звернулась до відповідача з проханням призначити їй пенсії з досягненням пенсійного віку - 28.01.2016 року, коли відсоток суми заробітної плати з якого призначається пенсія вже становив 60 %.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015(далі - Закон № 213-УІІІ), у абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 викладено в такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Таким чином, позивач, продовжуючи працювати, є посадовою особою, на яку поширюється дія Закону України № 213 від 02.03.2015 року в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами в період роботи на посадах державних службовців. За таких обставин, враховуючи зміни в законодавстві, якими врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у виплаті пенсії.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 28.01.2016 р. по справі № 233/3637/15-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд погоджується з тим, що відповідачем неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» в розмірі 60 % від суми заробітної плати, однак під час розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово наголошувала про своє право отримувати пенсію згідно ЗУ «Про державну службу» в розмірі 90 %, що унеможливлює прийняття іншої постанови.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського адміністративного апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Cуддя: С.П.Харечко