Справа № 805/1831/15-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Київ К/800/47860/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Леонтович К.Г.,

Сорока М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 805/1831/15-а за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, Міського комунального підприємства "Маріупольське бюро технічної інвентаризації", треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, Міського комунального підприємства "Маріупольське бюро технічної інвентаризації", в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 27.08.2002 року щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, реєстровий №1694; зобов'язати внести записи про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1, здійсненої 27.08.2002 року під реєстровим №1694 на підставі договору купівлі-продажу (біржового контракту) №1024, укладеного 27.08.2002 року на Універсальній товарній біржі "Гарант-Україна" та скасувати відповідні записи в Держаному реєстрі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. 27.08.2002 року МКП "Маріупольське БТІ" була проведена державна реєстрація на жилий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 за реєстровим №1694 на підставі біржового контракту №1024 від 27.08.2002 року. Позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2014 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_6 про визнання дійсним вказаного біржового контракту, та встановлено, що цей контракт є недійсним, оскільки не був засвідчений нотаріально. У зв'язку з наведеним позивач вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_6 була проведена з порушенням закону.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 27.08.2002 року, згідно з біржовим контрактом № 1024, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_6 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, правовстановлюючим документом визначено свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 22.12.2000 року № 662, зареєстроване Маріупольським БТІ 22.12.2000 року за № 1694.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 27.08.2002 року МКП "Маріупольське БТІ" зареєструвало право приватної власності на підставі біржового контракту від 27.08.2002 року № 1024 на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

Також судами попередніх інстанцій зазначено, що в матеріалах справи наявне свідоцтво № НОМЕР_1 від 20.12.2000 року про право власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1. Згідно з довідкою Талаківської селищної ради № 269 від 2001 року домобудівля АДРЕСА_1 внаслідок інвентаризації в 1978 році проведеної БТІ набула АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5

16 вересня 2009 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області №2-2403/2009 визнано договір купівлі-продажу №1024 від 27.08.2002 року будинку АДРЕСА_1, оформлений на Універсальній товарній біржі "Гарант-Україна", укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, дійсним, але рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2014 року (єдиний унікальний номер 2/2403/2009, номер провадження 22-ц/775/1181/2014(м) вказане рішення суду першої інстанції скасоване, відмовлено в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу (біржового контракту №1024) від 27.08.2002 року домоволодіння № 81.

Ухвалюючи вказане рішення, Апеляційний суд Донецької області зазначив про те, що судом першої інстанції не визначений власник спірного майна, оскільки не встановлені повністю обставини справи, з якої вбачається, що існують правовстановлюючі документи різних осіб за різними адресами на один і той же будинок.

На підставі вказаного судового рішення позивач 04.09.2014 року звернувся до відповідача щодо скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння № 81, реєстраційний №1694 від 27.08.2002 року, здійснену на підставі договору купівлі-продажу (біржового контракту).

Листом від 16.09.2014 року №3372/4.6-18 відповідач повідомив позивача, що його заява не може бути підставою для скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння № 81.

Відмовляючи у позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що права позивача в межах спірних відносин не є порушеними.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 45, 47, 227 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції чинній на момент укладання біржового контракту №1024 від 27.08.2002 року, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі

Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів

Згідно з пунктами 2.6, 3.1, 3.3, 3.5 Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року №7/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, документи, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України.

З моменту реєстрації заяви в Реєстрі заяв та запитів розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів.

Реєстратор: установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав; перевіряє угоди, які відповідно до чинного законодавства України не були нотаріально посвідчені; приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності; видає витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні таких витягів.

У своїх діях реєстратор керується виключно чинним законодавством України.

У реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає реєстрації відповідно до цього Положення; об'єкт нерухомого майна розташований на території, реєстрацію прав власності на якій здійснює інше БТІ; із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено інвентаризаційних робіт або якщо вони проведені не тим БТІ, яке здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно; у разі отримання інформації про накладення арешту на відчуження об'єктів нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювальним документам.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, біржовий контракт №1024 від 27.08.2002 року, за яким ОСОБА_6 придбав будинок, не був нотаріально посвідчений.

Разом з тим, частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ

Згідно з приписами частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, захисту підлягає тільки порушені відповідачами права та інтереси особи.

Звертаючись до суду позивач повинен довести в чому саме полягає порушення його прав та чим, в даному випадку, підтверджується його право власності на спірну будівлю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 отримав будинок (домоволодіння) №81 (73) за біржовим контрактом від 27.08.2002 року №1024 від ОСОБА_5, на ім'я якої у матеріалах справи є копія свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 22.12.2000 року, яке в свою чергу не скасовувалось, факт його недійсності на момент розгляду справи не встановлений.

В той же час на момент розгляду справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують право власності позивача на вказаний будинок (домоволодіння) № 81.

Таким чином, позивач оспорює право власності як ОСОБА_5, про що зазначено в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2014 року, так і право власності ОСОБА_6 на вказаний будинок (домоволодіння).

Разом з тим, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, в даній справі з урахуванням наявних доказів захист права власності повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства шляхом визнання права власності на спірну будівлю, а не в порядку адміністративного судочинства шляхом скасування реєстраційних дій, оскільки, як вказано вище, позивачем не доведено свого права власності саме на будинок № 81, який належав ОСОБА_5

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: