Справа № 805/875/16-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/875/16-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 р. Справа № 805/875/16-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов’янський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

до Слов'янської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправними дій щодо відмови визнати податковий борг безнадійним та списати, зобов’язати прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу з податку на землю за період квітень 2014 року – травень 2015 року в сумі 939450 грн. 56 коп.

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним до відповідача 25 лютого 2016 року була направлена заява № 10юк/208 про визнання податкового боргу з податку на землю безнадійним та списання, що виник внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджено сертифікатом Донецької Торгово-промислової палати № 2370 від 29 грудня 2014 року. Відповідач листом від 14 березня 2016 року № 4494/10/05-22-23 відмовив у задоволені заяви, оскільки позивач не надав документів, підтверджуючих факт настання обставин непереборної сили. Позивач вважає таку позицію не обґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України. 11 травня 2016 року представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Дочірнє підприємство «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов’янський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 30708792, перебуває на обліку у Слов'янській об’єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, зареєстрований як платник податків з 5 квітня 2000 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 7 жовтня 2015 року.

Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року між позивачем, як орендодавцем та військовою частиною п/п В 1740, як орендарем був укладений договір безоплатного користування майном № 178, відповідно до якого, орендодавець зобов’язується передати орендарю в тимчасове безоплатне користування нерухоме майно та рухоме майно, що розташоване на території Санаторно-курортного реабілітаційного центру «Слов’янський курорт» з метою розміщення особового складу військової частини п/п В 1740. Відповідно до акту виконаних робіт до договору від 26 серпня 2014 № 178 особовий склад військової частини п/п В 1740 було розквартировано в будівлях санаторіїв «Слов’янського курорту» з 8 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Суд також встановив, що 20 лютого 2015 року між квартирно-експлутаційним відділом м. Луганськ, як користувачем 2, з одного боку та позивачем, як позикодавцем з другого боку та військовою частиною п/5п В 1740, як користувачем 1був укладений договір позички № 2, відповідно до якого позикодавець зобов’язується передати користувачу 1 в позику будівлю санаторію «Ювілейний» розташовану за адресою м. Слов’янськ, вул. Павлова, 1 та будівлі санаторію «Донбас», розташовані за адресою м. Слов’янськ, вул. Костюрина, 2, а користувач 2 сплачує комунальні послуги за користування майном. Факт передачі майна у позику підтверджується актом приймання-передачі від 20 лютого 2015 року, який підписаний сторонами. Відповідно до додаткової угоди від 30 червня 2015 року № 2 до договору позички від 25 лютого 2015 року № 2, строк дії договору розповсюджується на відносини, які склалися між сторонами 1 січня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року.

5 січня 2016 року між квартирно-експлутаційним відділом м. Луганськ, як користувачем 2, з одного боку та позивачем, як позикодавцем з другого боку та військовою частиною п/5п В 1740, як користувачем 1був укладений договір позички № 17, відповідно до якого позикодавець зобов’язується безоплатно передати користувачу 1 в строкове користування будівлю санаторію «Ювілейний» розташовану за адресою м. Слов’янськ, вул. Павлова, 1 та будівлю санаторію «Донбас», розташовану за адресою м. Слов’янськ, вул. Костюрина, 2, а користувач 2 сплачує комунальні послуги за користування майном. Факт передачі майна у позику підтверджується актом приймання-передачі, який підписаний сторонами. Відповідно до додаткової угоди від 14 лютого 2016 року № 1 до договору позички від 5 січня 2016 року № 17, строк дії договору розповсюджується на відносини, які склалися між сторонами 1 січня 2016 року та діє до 25 березня 2016 року.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII).

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з підпунктом 14.1.72. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Відповідно до статті 207 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Підпунктом 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України встановлено, що під терміном "безнадійний" розуміється, в тому числі, податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

За приписами пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до статті 101 глави 9 розділуПодаткового кодексу України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №577.

Згідно до пункту 2.1 цього Порядку під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Такий факт непереборної сили підтверджується Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Підпунктом 4.1 розділу ІV Порядку списання безнадійного податкового боргу платника податків передбачено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов'язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

Так, відповідно до розділу 2 Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин», обставинами, що є підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу заявника є обставини непереборної сили, дія яких може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо тощо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (війна, блокада, страйк, аварія).

Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є, зокрема, висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VІІ.

Абзацом 1 статті 2 зазначеного Закону визначається, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктом 23 пункту 2 цього розпорядження місто Слов’янськ віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053. Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час.

2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал. Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30 жовтня 2014 року №1053.

Вищевказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Так, згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить місто Слов’янськ.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1669-VІІ, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов’язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до частин 1-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VІІ, вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Статтею 14-1 цього Закону, Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, настання для позивача форс-мажорних обставин з 14 квітня 2014 року підтверджено сертифікатом Донецької Торгово-промислової палати України № 2370 від 29 грудня 2014 року. Твердження відповідача, про відсутність такого сертифікату є безпідставним. Крім того, факт наявності у позивача сертифікату Торгово-промислової палати України від 29 грудня 2014 року № 2370 був встановлений вищенаведеною постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року в адміністративній справі № 805/2525/15-а, яка набрала законної сили 7 жовтня 2015 року. Наявність цього сертифікату у відповідача підтверджують лист та заява позивача від 15 січня 2015 року, листи відповідача від 7 та 28 квітня 2016 року, встановлені обставини судом у постанові від 17 серпня 2015 року в адміністративній справі № 805/2525/15-а прийнятою між тими самими сторонами, які суд приймає як такі, що не підлягають доказуванню в розумінні статті 72 КАС України.

Суд також зазначає, що Торгово-промислова палата України наділена правом лише засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини з зазначенням дати виникнення форс-мажору, тоді як права визначення є податковий борг суб'єкта господарювання безнадійним чи ні, вона не має. Такий висновок повинен надати саме відповідач, розглянувши заяву про списання податкового боргу.

Крім сертифікату Торгово-промислової палати від 29 грудня 2014 року № 2370, форс-мажорні обставини підтверджується наданою позивачем довідкою Військової частини В 1740 від 23 вересня 2014 року № 192 про те, що після звільнення м. Слов’янська від незаконних формувань 8 липня 2014 року на території Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов’янський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» розташувалися підрозділи військової частини польова пошта В 1740, які і перебувають на ній по теперішній час.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З листа позивача від 25 лютого 2016 року не вбачається надання відповідачу сертифікату ТПП України від 29 грудня 2014 року № 2370 та в листі від 14 березня 2016 року відповідач посилається на відсутність сертифікату, який підтверджує факт настання непереборної сили, у зв’язку із чим відсутні підстави для визнання боргу безнадійним та його списання. Отже, суд не вбачає протиправності дій відповідача в частині спірної відмови. Водночас, суд зазначає, що податковий орган дуже формально підійшов до розгляду заяви позивача, не застосувавши принцип всебічності та об’єктивності розгляду заяви, в той час як відповідачу було достовірно відомо про існування у позивача сертифікату ТПП України від 29 грудня 2014 року № 2370, та копія цього сертифікату була у відповідача, що, як зазначено судом вище, підтверджується і листами сторін, і судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 19 травня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.