Справа № 2а-5744/11/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року м. Київ К/9991/57063/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Веденяпіна О.А., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року

у справі № 2а-5744/11/1070

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2011 року № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2012 року позов був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС від 18 листопада 2011 року № та №. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1882,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Вишгородському районі Київської області була проведена документальна планова перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складений акт № 2501/17-1/НОМЕР_3 від 10 листопада 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 22 грудня 1992 року № 13-92, в результаті чого підприємцем занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 719261,60 грн.; вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено задекларовані показники у рядках 1-8.4 декларації з податку на додану вартість від суми виручки, що надійшла на розрахунковий рахунок, на загальну суму 219350,26 грн. в тому числі: у вересні 2008 року на суму 1060,00 грн., в жовтні 2008 року на суму 6829,00 грн., в листопаді 2008 року на суму 6829,00 грн., в червні 2009 року на суму 796,00 грн., в липні 2009 року на суму 13596,40 грн., в серпні 2009 року на суму 21567,46 грн., в вересні 2009 року на суму 23251,80 грн., в жовтні 2009 року на суму 13577,40 грн., в листопаді 2009 року на суму 15555,40 грн., в грудні 2009 року на суму 16283,60 грн., в січні 2010 року на суму 15783,80 грн., в лютому 2010 року на суму 15519,40 грн., в березні 2010 року на суму 6943,80 грн., в квітні 2010 року на суму 14128,70 грн., в травні 2010 року на суму 11269,10 грн., в червні 2010 року на суму 8989,20 грн., в липні 2010 року на суму 7609,00 грн., в серпні 2010 року на суму 1780,60 грн., в вересні 2010 року на суму 1493,20 грн., в жовтні 2010 року на суму 2771,20 грн., в листопаді 2010 року на суму 5420,60 грн., в грудні 2010 року на суму 2525,80 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що у періоді, який перевірявся, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 такий вид діяльності за КВЕД як складське господарство (63.12.0). У період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 застосовувала спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, у період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року - застосовувала загальну систему оподаткування. Також, у акті перевірки було вказано, що свідоцтво платника податку на додану вартість № 100141626, видане фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 26 вересня 2008 року, було анульоване податковим органом 31 грудня 2008 року за заявою підприємця.

Також, у акті перевірки було вказано, що протягом 1 кварталу 2009 року позивач сплачував податки від отриманого доходу, який згідно виписок банку та даних обліку доходів і витрат, склав 283113,00 грн. за загальною системою оподаткування. В свою чергу, в ході проведення перевірки правильності визначення валового доходу (обсягу виручки) було встановлено, що відповідно до виписок банку на розрахунковий рахунок, відкритий позивачем у ЦРУ АКБ «Фінанси та кредит», та на розрахунковий рахунок, відкритий позивачем у ПАТ «Банк КІПРУ», за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2009 року на розрахунковий рахунок фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 надійшли кошти від споживачів за зберігання майна в загальній сумі 503980,00 грн., що призвело до перевищення обсягу виручки, отриманої від реалізації послуг протягом 1-2 кварталів 2009 року, в результаті чого підприємець зобов'язаний був перейти на загальну систему оподаткування з 3 кварталу 2009 року, зареєструватись платником податку на додану вартість та подавати до податкового органу звітність з податку на додану вартість, однак вказаний обов'язок підприємцем виконаний не був. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що дохід, отриманий позивачем у 3-4 кварталах 2009 року та у 2010 році, повинен оподатковуватись із застосуванням загальної системи оподаткування, а також бути об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

18 листопада 2011 року ДПІ у Вишгородському районі Київської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 підпункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на 109939,54 грн. - за основним платежем.

18 листопада 2011 року ДПІ у Вишгородському районі Київської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.3 підпункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 277417,82 грн., у тому числі: 219350,26 грн. - за основним платежем, 58067,56 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом неправомірно збільшено позивачу грошові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та з податку на додану вартість, оскільки позивачем у 2 кварталі 2009 року не був перевищений обсяг виручки, отриманої від реалізації послуг, встановлений Указом України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки податковим органом до обсягу виручки, отриманого позивачем за перше півріччя 2009 року була включена виручка, отримана позивачем у 1 кварталі 2009 року, тобто за період, коли позивач перебував на загальній системі оподаткування. Також, суд виходив з того, що граничний обсяг виручки, встановлений Указом України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», був перевищений підприємцем у 4 кварталі 2009 року, з огляду на що позивач перейшов на загальну систему оподаткування з 1 кварталу 2010 року. Крім іншого, суд виходив з того, що виходячи з обсягу виручки, отриманої позивачем протягом 2-4 кварталів 2009 року, підприємцем не був перевищений встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничний обсяг оподатковуваних операцій, з урахуванням того, що 01 квітня 2010 року позивачем була подана заява про добровільну реєстрацію платником податку на додану вартість, проте будь-якої вмотивованої відмови або свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість позивач від податкового органу не отримав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пунктом 1 статті 1 якого передбачається надання фізичним особам права перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00 грн.

Відповідно до статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Як вбачається з акті перевірки, підставою для висновку податкового органу про перевищення підприємцем граничного обсягу виручки, встановленого Указом України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», слугувало те, що згідно банківських виписок на рахунки позивача за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2009 року надійшли кошти у загальній сумі 503980,00 грн.

Разом з цим, як встановлено в акті перевірки, у період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року підприємець застосовував загальну систему оподаткування, а обсяг виручки за вказаний період склав 283013,00 грн. (т.1 арк. справи). При цьому, у пункті 1.9 акту перевірки було вказано, що розрахунки підприємцем зі споживачами здійснювались у безготівковій формі (т.1 арк. справи 11).

Зокрема, з наведених у таблиці на 8-9 аркушах акту перевірки даних вбачається отримання позивачем доходів у таких розмірах (наростаючим підсумком): за 1 квартал 2009 року - 283013,00 грн., за 2 квартали 2009 року - 287093,00 грн., за 3 квартали 2009 року - 579141,30 грн., за 4 квартал 2009 року - 806223,00 грн.

Наведені податковим органом показники свідчать про те, що у період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року, коли позивач застосовував спрощену систему оподаткування, ним була отримана виручка у сумі 519130,30 грн., у тому числі по періодах: за 2 квартал 2009 року - 4080,00 грн., за 3 квартал 2009 року - 292048,30 грн., за 4 квартал 2009 року - 227082,00 грн. Тобто, перевищення підприємцем граничного обсягу виручки відбулось у 4 кварталі 2009 року.

З огляду на те, що Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний розмір, встановлений законодавцем, доходи за 4 квартал 2009 року, отримані позивачем з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, були оподатковані із застосуванням правил загальної системи оподаткування, встановлених, зокрема, Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з урахуванням загальних принципів оподаткування, закріплених Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, за 4 квартал 2009 року позивачем до податкового органу була подана декларація про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2009 року, або за інший період звітного року (вх. № 1436 від 12 березня 2010 року), у якій підприємець задекларував: дохід, отриманий від підприємницької діяльності, у сумі 239498,00 грн. (що відповідає даним перевірки); витрати, пов'язані з одержанням доходу, у сумі 232148,00 грн.; суму чистого доходу у розмірі 7350,00 грн. (т.2 арк. справи 37-40). Із зазначеної суми чистого доходу позивачем був сплачений до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 1102,50 грн., що підтверджується квитанцією № ПН255 від 01 квітня 2010 року (т.2 арк. справи 41). При цьому, суди попередніх інстанцій правомірно відзначили те, що перевірка правильності визначення підприємцем валових витрат (витрат, пов'язаних з одержанням доходу) податковим органом фактично не здійснювалась, що знайшло своє відображення у пункті 2.2.2 акту перевірки, тоді як в процесі розгляду справи позивачем були надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт понесення підприємцем витрат у відповідному розмірі та їх зв'язок з одержанням доходу (т.1 арк. справи 67-245, т.2 арк. справи 1-17, 96-208).

Також, позивачем були подані до податкового звіти субєкта малового піжприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за 2 - 4 кварталди 2009 року та сплачений єдиний податок за відповідні податкові періоди (т.2 арк. справи 42, 48, 49).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність збільшення податковим органом позивачу грошових зобов?язань з податку з доходів фізичних осіб згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

За непідтвердження факту перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість є безпідставним.

Як вбачається з наведених податковим органом у таблиці на 9 аркуші акту перевірки обсягів виручки (без податку на додану вартість), отриманої позивачем у 2 - 4 кварталах 2009 року, позивачем не був перевищений встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничний обсяг оподатковуваних операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність збільшення відповідачем позивачу грошових зобов?язань з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення, оскільки поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе з моменту перевищення розміру виручки визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» після перевищення ним граничного обсягу оподатковуваних операцій, встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки до цього часу він не є платником податку на додану вартість.

Також, колегія суддів погоджується з виснвоками судів попередніх інстанцій про безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання до органу державної податкової служби декларацій з податку на додану вартість за період з червня 2009 року по грудень 2010 року включно, оскільки до 3 кварталу 2010 року у позивача був відсутній такий обов'язок (з огляду на обсяги виручки, отримані позивачем у 1-3 кварталах 2010 року, дані про які наведені на 9 аркуші акті перевірки), а також зваєжаючи на те, що 01 квітня 2010 року позивач подав до ДПІ у Вишгородському районі Київської області заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, що підтверджується вхідним штампом (т.1 арк. справи 30), проте ані вмотивованої відмови, ані свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість позивач від податкового органу не отримав.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ О.А. Веденяпін

_____________________ Т.М. Шипуліна