Справа № 376/2402/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 376/2402/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клочко В.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.

представника відповідача Гайданки О.М.

представника третьої особи Сєдова В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Сквирської районної державної адміністрації Київської області, Приватного підприємства з іноземними інвестиціями "Технофарм-Україна" на постанову Сквирського районного суду Київської області від 3 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквираплемрибгосп" до Сквирської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Приватне підприємство з іноземними інвестиціями "Технофарм - Україна" про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та скасування розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Сквирської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Приватне підприємство з іноземними інвестиціями "Технофарм - Україна", у якому просив:

визнати протиправними та неправомірними дії голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у наданні в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 91,10 га., які знаходяться в межах Великополовецької сільської ради;

скасувати розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області, на підставі якого було укладено договір оренди землі від 28 серпня 2015 року з ПП з іноземними інвестиціями "Технофарм-Україна".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 16.09.2014 між ТОВ "Сквираплемрибгосп" та відповідачем було укладено договір оренди земельних ділянок строком на 1 рік. У серпні 2014 року з метою укладення нового договору оренди, позивач звернувся із відповідним клопотанням до Сквирської райдержадміністрації, проте відповідач не надав ТОВ "Сквираплемрибгосп" в оренду відповідні земельні ділянки, натомість уклав договір оренди землі з третьою особою - ППІІ "Технофарм - Україна". Позивач зазначає, що такі дії Сквирської райдержадміністрації не відповідають вимогам чинного законодавства, при цьому вказує на те, що в силу положень ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» саме ТОВ "Сквираплемрибгосп" мало переважне право укладення такого договору.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 3 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та неправомірними дії голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у надані в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 91.10 га, які знаходяться в межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області. Також судом вирішено питання розподілу судових витрат.

На зазначене рішення суду першої інстанції відповідачем та третьою особою подано апеляційні скарги, у яких скаржники просили його скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні вимог позивача.

При цьому Сквирська райдержадміністрація у поданій нею скарзі вказує на порушення місцевим судом норм матеріального права, водночас ППІІ "Технофарм - Україна" посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивачем подано письмові заперечення на апеляційні скарги, у яких він просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Представники третьої особи у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. Представник відповідача поклався на розсуд суду.

Представник позивача, до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду виходить з таких фактичних обставин.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 16.09.2014 між ТОВ "Сквираплемрибгосп" (орендар) та Сквирською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендарю було передано у платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (невитребувані частки (паї)) у кількості 28 шт., загальною площею 94,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, які розташовані в межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області. Згідно з п. 6 даного Договору, він набирає чинності з 27.11.2014 і термін його дії становить 1 рік.

У серпні 2014 року позивач, з метою укладення нового договору, звернувся до орендодавця із клопотанням, у якому просив надати йому в оренду невитребувані земельні частки (паї), які розташовані на території Великополовецької сільської ради, орієнтовною площею 91,10 га.

27.08.2015 відбулося засідання районної комісії з відбору кандидатур, бажаючих орендувати земельні ділянки та водні об'єкти, розгляду заяв про надання у власність земельних ділянок та зміну цільового призначення (далі за текстом - Комісія), на якому було розглянуто в тому числі клопотання позивача.

За результатами засідання Комісією прийнято рішення, оформлене протоколом №4 від 27.08.2015, відповідно до якого було вирішено:

1) рекомендувати голові Сквирської райдержадміністрації надати в оренду земельні ділянки невитребувані частки (паї) у кількості 27 шт., загальною площею 91,10 га., ПП з іноземними інвестиціями «Технофарм Україна» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що в межах Великополовецької сільської ради і встановити орендну плату у розмірі 5% від вартості нормативно-грошової оцінки землі;

2) рекомендувати голові Сквирської райдержадміністрації відмовити TOB «Сквираплемрибгосп» у наданні в оренду земельних ділянок невитребувані частки (паї) у кількості 27 шт., загальною площею 91,10 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що в межах Великополовецької сільської ради.

28.08.2015 між Сквирською районною державною адміністрацією та ППІІ «Тхнофарм-Україна» було укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого названому підприємству надано у строкове, терміном на 7 років, платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (невитребувані частки (паї)) у кількості 27 шт. загальною площею 91,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться у межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що TOB «Сквираплемрибгосп» належним чином виконувало взяті на себе зобов'язання за договором оренди від 16.09.2014, тому мало переважне право укладення (продовження) такого договору, проте відповідач уклав новий договір оренди на тих самих умовах з іншою юридичною особою - ППІІ «Технофарм-Україна». Крім того, суд звернув увагу, що передані земельні ділянки є землями сільськогосподарського призначення, тому, враховуючи, що із заявами про надання їх в оренду звернулися дві юридичні особи, необхідною передумовою для їх передачі є проведення земельних торгів, за результатами яких укладається договір оренди. Крім іншого, суд першої інстанції вказав, що відповідне розпорядження про надання земельних ділянок в оренду, як того вимагає закон, відповідачем не приймалося, тому голова Сквирської районної державної адміністрації не мав права та був не уповноваженим підписувати договір оренди земельної ділянки із третьою особою.

Перевіривши обґрунтованість висновків суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З викладеного вбачається, що адміністративним є спір про оскарження дій особи, які вона вчиняє в якості суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій.

У межах даного спору позивач оскаржує дії відповідача щодо відмови у наданні йому в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 91,10 га. та рішення на підставі якого було укладено договір оренди землі із третьою особою.

Водночас, судом установлено, що між Сквирською районною державною адміністрацією в особі її голови та ППІІ «Тхнофарм-Україна» було укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого названому підприємству надано у строкове, терміном на 7 років, платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (невитребувані частки (паї)) у кількості 27 шт. загальною площею 91,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться у межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (позивача, третьої особи) іншому (відповідачеві), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Водночас, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки у межах даного спору установлено, що відповідачем було укладено договір оренди землі із третьою особою, то подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постановах від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін., який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок місцевого адміністративного суду про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув за правилами Кодексу адміністративного судочинства України спір, вирішення якого повинно здійснюватися у порядку господарського судочинства, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, водночас, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись статтями 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги Сквирської районної державної адміністрації Київської області, Приватного підприємства з іноземними інвестиціями "Технофарм-Україна" на постанову Сквирського районного суду Київської області від 3 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквираплемрибгосп" до Сквирської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Приватне підприємство з іноземними інвестиціями "Технофарм - Україна" про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та скасування розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області задовольнити частково.

Постанову Сквирського районного суду Київської області від 3 грудня 2015 року скасувати.

Закрити провадження у справі 376/2402/15-а

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 13 травня 2016 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.