Справа № 461/9164/15-а,2а/461/456/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 876/10739/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Кулик Т.Б.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 20.10.2015 року в справі №461/9164/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання незаконними дій,

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати незаконними дії Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради щодо відмови у продовженні договору оренди нежитлового приміщення №Г-8209-12 від 02.04.2012 року терміном на п'ять років.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, зазначену постанову оскаржила позивач - ОСОБА_2, який просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та суттєвим порушенням норм процесуального права з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2012 року між ОСОБА_2 та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради укладено договір оренди №Г-8209-12 нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Термін дії договору оренди - до 02.04.2015 року.

16.02.2015 року ОСОБА_2 скерував заяву та пакет документів для продовження договору оренди.

17.04.2015 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради скерувало ОСОБА_2 повідомлення про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди та вказано протягом 15-ти днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані.

Не погоджуючись із вказаною вище відмовою відповідача в продовженні строку дії договору оренди, позивач звернувся в суд.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що повідомлення про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням дії договору не породжує правових наслідків і не носить обов'язкового характеру, що є обов'язковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а тому не може бути оскаржене до суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних мотивів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування майном, а саме - права оренди нерухомого майна.

Так, у даному випадку міська рада як власник комунального нерухомого майна вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом.

Водночас, при цьому відповідач владних управлінських функцій не здійснював.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року (справа № 21-345а13).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України суд постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції суду першої інстанції щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 20.10.2015 року в справі №461/9164/15-а - скасувати, провадження у справі - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 16.05.2016 року.