Справа № 2а-1870/7271/12
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р.Справа № 2а-1870/7271/12
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Перцової Т.С. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представник позивача - Цимбал Б.П.

представник відповідача - Савченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженною відповідальністю "Сумиреспект" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 по справі № 2а-1870/7271/12

за позовом Товариства з обмеженною відповідальністю "Сумиреспект"

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 відмовлено в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженною відповідальністю "Сумиреспект" (далі - позивач, ТОВ "Сумиреспект") до Сумської митниці ДФС (далі - відповідач).

Позивач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просив скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не було надано належної правової оцінки обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Під час досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000031 слідчий дійшов висновку про сумнівність даних, які надійшли з Туреччини, а також що при митному оформленні товару проводився візуальний огляд товару, який підтверджував відповідність товару заявленим у деклараціях даним, про що кожен раз складався акт митного огляду товару. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, ставлячи під сумнів зазначені висновки слідчого, повинен був витребувати матеріали кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України). Крім того, зазначив, що обставини, встановлені в постановах Ковпаківського районного суду та Сумського апеляційного суду не можуть бути преюдиційними в силу положень ст.72 КАС України, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на їх спростування, а саме копію постанови Генеральної прокуратури України від 30.03.2015 про закриття кримінального провадження, яка спростовує факт порушення директором підприємства позивача митних правил.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Cудом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Сумською митницею ДФС в період з 12.06.2012 по 14.06.2012 проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ "Сумиреспект"з питань з'ясування правильності класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за товари, за результатами якої складено акт від 15.06.2012.

На підставі вищезазначеного Акту відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення № 49, яким визначено зобов'язання зі сплати ввізного мита в сумі 474713, 08 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 118678, 27 грн.; № 50, яким визначено зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1180502, 14 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 295125, 54 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.10.2015 касаційну скаргу Сумської митниці було задоволено частково, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.10.2015 зазначено, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, посилався на постанову Верховного суду України від 07.11.2011р. у справі за ТОВ «Хенкель Україна» до Київської регіонально митниці Державної митної служби України, третя особа Департамент аналітичної роботи та інформаційного моніторингу Державної митної служби України, про визнання протиправними податкових повідомлень, в якій вказано, що якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів. Разом з тим, касаційна інстанція зазначила, що судом апеляційної інстанції не враховано, що в даній постанові Верховного суду України зазначено, що за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір. В даному випадку, про обґрунтовану підозру свідчать результати аналізу, отриманих офіційних документів від митних органів Республіки Туреччини та документів, що подавались позивачем до Сумської митниці, встановлено непідтвердження автентичності та недостовірності відомостей, які в них містяться.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та Piemont (NZ) Limited укладено контракт № 1728 MR від 01.03.2011 купівлі-продажу тканини на загальну суму 3000000 доларів США.

На підтвердження виконання умов контракту позивачем подано копії інвойсів, рахунків-фактур, вантажних митних декларацій, декларацій митної вартості, договорів міжнародного перевезення вантажу, відповідно до яких позивачем отримано вантажі тканини з поліефірних синтетичних волокон та туалетному паперу.

На офіційний запит Державної митної служби України до Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччина отримано копії документів, поданих при експортному оформленні товарів, які поставлялись на адресу ТОВ "Сумиреспект", з яких встановлено розбіжність в найменуванні, вартості та коді УКТЗЕД товарів між документами, поданими при експортному оформленні товарів відправником та документами, поданими позивачем до Сумської митниці при митному оформленні товарів в Україні.

Фактичною підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки про невідповідність найменування вартості та коду УКТЗЕД за вантажними митними деклараціями, поданих позивачем до митного оформлення та документів, що подані товаровідправником до митних органів Республіки Туреччина. Так, позивачем подано інформацію про ввезення тканини зі ставкою мита 0%. Разом із тим, за інформацією офіційно отриманою від митних органів Туреччини на адресу позивача відправлялись рушники, халати за іншими кодами та з іншою вартістю, ніж вказано позивачем. При цьому номери фактур, кількість місць, вага брутто у вказаних документах співпадають, що дає підстави ідентифікувати поставки. За висновком відповідача в результаті таких дій позивачем не сплачено протягом липня-серпня 2011 року державне мито на загальну суму 474713,08 грн. та податок на додану вартість в сумі 1180502, 14 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 п. 41.1 п.п. 41.1.2 Податкового кодексу України (далі - ПК України) митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони.

Відповідно до п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до ст. 69 Митного кодексу України (далі - МК України)(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує. Відповідно дост.39 МК України взаємодія митних органів України з митними та іншими уповноваженими органами іноземних держав, а також з міжнародними організаціями з питань, пов'язаних з провадженням у справах про контрабанду та порушення митних правил, здійснюється митними органами України в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, укладеними в установленому законом порядку.

Відповідно до п.п. 2,6 Прядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №71 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перевірка проводиться після пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України згідно із ст. 69 МК України. Під час проведення перевірки посадові особи митного органу, зокрема, вивчають, аналізують та порівнюють: відомості, зазначені у митних деклараціях та/або їх електронних копіях, що містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби, а також належних до таких декларацій комплектах товаросупровідних документів; дані, що містяться в документах, отриманих від уповноважених органів іноземних держав, та інформацію, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриману від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з Інтернету, наукової літератури, висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів тощо, приймають рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування тощо; роблять висновок щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів.

Пунктом 5 статті 352 МК України визначено, що посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Положеннями ст. 54.4 ПК України визначено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

У відповідності до ч.2 п.2 ст. 351 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документальна невиїзна перевірка проводиться в разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювались за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

Товари, які надавалися на експортне оформлення до митних органів Турецької Республіки і до Сумської митниці можливо ідентифікувати за наступними даними: номер фактури, надісланої до Сумської митниці співпадає з номером рахунка-фактури поданим до митного оформлення, кількість місць та вага брутто товарів, вказана у ВМД №805000009/2011/008229 від 07.07.2011, рахунку-фактурі від 24.06.2011 року №67887, СМR від 30.06.2011 № 108883, CARNET TIR VХ67596987 повністю співпадає з кількістю місць та вагою брутто товарів, вказаних у ВМД №11341300ЕХ308410 від 22.06.2011, додатковим аркушем до неї та фактурою № 067887 від 22.06.2011, наданих митними органами Турецької Республіки.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України" (у редакції Закону України від 21.12.10 № 2829-VI), а саме: з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, відповідних приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій та тих характеристик товару, які є визначальними.

З урахуванням вищенаведеного, заявленому коду товару у ВМД № 113441300ЕХ308410 від 22.06.2011 Турецької Республіки відповідає код товару за УКТЗЕД (ставка мита 12%), коду товару відповідає коду товару заУКТЗЕД (ставка мита 12%), проте позивачем подано інформацію про ввезення товару зі ставкою мита 0%.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що Сумською митницею ДФС правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки останні були винесені внаслідок подання позивачем до митного оформлення документів, які містять неправдиві відомості щодо характеристик товарів, які є визначальними при встановленні кодів УКТЗЕД, у зв'язку з чим відбулося заниження суми податкового зобо'язання по сплаті ввізного мита.

Посилання в апеляційній сказі на висновки слідчого по кримінальному провадженню №0000031 в яких зазначено про сумнівність даних, які надійшли з Туреччини, а також те, що при митному оформленні товару проводився візуальний огляд товару, який підтверджував відповідність товару заявленим у деклараціях даним колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки огляд товару проводився вибірково, зразки товару не відбиралися, як наслідок звірити дані, які надійшли з Туреччини на предмет їх відповідності товару неможливо.

Крім того, за результатами часткового митного огляду товарів неможливо встановити вартість товарів. Відповідно до актів проведення митного огляду товарів при митному оформленні зразки товарів не відбирались. Згідно письмових пояснень відповідача за результатами митних оглядів порушень митних правил виявлено не було, оскільки декларант не повідомляв митний орган, що фактично ввозиться інший товар на територію України (під виглядом тканини з поліефірних штапельних волокон та туалетного паперу), щільно складені тканина та папір були завернуті в поліетилен, було наявне маркування виробника й встановити у вантажних відсіках транспортних засобів, що замість тканини із поліефірних штапельних волокон ввозиться тканина із штучних штапельних волокон чи з синтетичних або штучних комплексних ниток, а замість паперу туалетного ввозяться паперові туалетні рушники не представлялося можливим.

Доводи апелянта про те, що постанова Генеральної прокуратури України від 30.03.2015 спростовує факт порушення митних правил директором ТОВ "Сумиреспект" колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки постанова про закриття кримінальної справи є обставиною щодо встановлення факту наявності чи відсутності у діях директора ознак кримінального правопорушення. Предметом розгляду по даній справі є правомірність визначення митним органом грошового зобов'язання ТОВ "Сумиреспект".

З урахуванням положень ст. 72 КАС України судом першої інстанції було правомірно надано оцінку постанові про закриття кримінального провадження в сукупності та взаємному зв'язку з іншими доказами по справі.

Доводи апелянта про протиправність висновків оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв'язку з не витребуванням матеріалів кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.5 ст.71 КАС України колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки положення даної норми закріплюють право, а не обов'язок суду збирати докази з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженною відповідальністю "Сумиреспект" - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року по справі № 2а-1870/7271/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Т.С. Перцова О.І. Сіренко
Повний текст ухвали виготовлений 17.05.2016.