Справа № 2а-12938/11 (2а/638/566/13)
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2016 р. м. Київ К/800/18203/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівКравцова О. В.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 (надалі - позивач, ОСОБА_4) звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУПФУ) здійснити перерахунок коефіцієнту її заробітної плати по середньорічній заробітній платі за п'ять років; зобов'язати ГУПФУ здійснити перерахунок коефіцієнту її трудового стажу; зобов'язати ГУПФУ надати документ Кабінету Міністрів України, в якому вказано, за який рік слід враховувати середню заробітну плату для перерахунку пенсії з 01 січня 2011 року; зобов'язати ГУПФУ виплатити недоплачену пенсію, починаючи з 2004 року.

В подальшому ОСОБА_4 подала уточнення позовних вимог, та просила суд:

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок коефіцієнту її заробітної плати по середньорічній заробітній платі;

зобов'язати ГУПФУ здійснити перерахунок коефіцієнту її трудового стажу;

зобов'язати ГУПФУ здійснити перерахунок розміру середньої заробітної плати із урахуванням перерахунку коефіцієнту заробітної плати та коефіцієнту трудового стажу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2003 року № 1151 «Про порядок визначення заробітку для обчислення пенсії та нарахування надбавки до пенсії»;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова (надалі - УПФУ) повернути незаконно недоплачену пенсію за 15 місяців у сумі 3120 грн.;

стягнути з ГУПФУ відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю за період з 01 січня 2011 року по 01 січня 2015 року, з урахуванням девальвації та інфляційних втрат, у сумі 96000 грн.;

стягнути з УПФУ відшкодування шкоди, завданої невірним розрахунком пенсії, за період з 01 січня 2004 року по 01 січня 2011 року, з урахуванням девальвації та інфляційних втрат, у сумі 144000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2013 року позовні вимоги за період з 2004 року по 21 березня 2011 року залишені без розгляду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду про залишення його без змін, позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій ставить питання про скасування цих рішень та направлення справи на новий розгляд або для продовження розгляду.

Відповідач проти касаційної скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Таких висновків необхідно дотримуватися судам під час ухвалення рішень.

Попре викладене, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування підстав для відмови в задоволенні вимог позивача про відшкодування завданої, на думку останнього, шкоди діями (бездіяльністю) відповідачів. Указані позовні вимоги заявлені 15 січня 2015 року та приєднані до матеріалів справи в судовому засіданні.

Постанова суду першої інстанції взагалі не містить посилання на такі позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції вказаної помилки суду першої інстанції не виправив.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 залишились без належного розгляду.

Оскільки ухвалені судами обох інстанцій рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України щодо законності і обґрунтованості, такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 227 КАС України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: