Справа № 22-а/0690/6038/11
Суддя: Косигіна Л. М.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6038/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Кочетова Л.Г.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі

на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 31 травня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Лугинського районного суду від 31.05.2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління ПФУ в Лугинському районі щодо невиплати ОСОБА_1 у повному розмірі доплати до пенсії, передбаченої ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязано управління ПФУ в Лугинському районі провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії непрацюючому пенсіонеру, відповідно до вимог ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням фактично отриманих коштів, за період з 18.11.2008 року по 01.01.2009 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління ПФУ в Лугинському районі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати, оскільки Управління не є належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, віднесений до 1 категорії осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та отримує виплати за ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але у меншому розмірі, ніж визначено Законом /а.с.1, 6-8/.

Згідно зі ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, провадиться доплата у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Дія вказаної норми була зупинена Законом України Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2008 року.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ст. 39 вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. При цьому, колегія суддів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справа Кечко проти України, Бурдов проти Росії, №59498/00, пар. 35, ЕСНR. 2002-Ш (mutatis mutandis),та інш.

Відповідно до п. 4 постанови КМ України № 936 від 20.05.2005 року, ч. 1 ст. 8 Закону України Про пенсійне забезпечення, Положення про Пенсійний фонд України /затв. постановою КМ України від 24.10.2007 року № 1261/, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах /затв. постановою правління ПФУ від 30.04.2002 року № 8-2/, доплата до пенсії непрацюючому пенсіонеру, у звязку з проживанням на території радіоактивного забруднення здійснюється управліннями Пенсійного Фонду України. З огляду на викладене, є необґрунтованими доводи апелянта про те, що він не є належним відповідачем у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206, 211, 212 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі відхилити.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 31 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили.

Головуюча Судді