Справа № 606/1985/15-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Справа № 876/873/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду в Теребовлянському районі на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду в Теребовлянському районі про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду в Теребовлянському районі в якому просила визнати дії протиправними та зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії, виходячи із заробітної плати за 2007-2008 роки без її обмеження, зазначеної у довідці про заробіток для обчислення пенсії, виданої приватним підприємством «Альма Віта» від 15 червня 2015 року № 152 для призначення пенсії, виплативши їй недоплачені суми пенсії з листопада 2008 року.

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2015 року позов задоволено, визнано дії управління Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії протиправними, зобовязано управління Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі Тернопільської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів в установленому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі, виходячи із заробітної плати за 2007-2008 роки без її обмеження, зазначеної у довідці про заробіток для обчислення пенсії, виданої приватним підприємством «АльмаВіта» від 15 червня 2015 року № 152 для призначення пенсії та виплатити недоплачені їй суми пенсії з листопада 2008 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду в Теребовлянському районі оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, на яке посилається суд, положення статті 97 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у частині, якою встановлено обмеження розміру пенсії професійним суддям, визнано неконституційними, не стосується пенсій за віком і не скасовує обмеження стосовно максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників з якої справляються страхові внески до соціальних фондів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 положення пунктів 37 та 42 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними. Відповідно до пунктів 37 та 42 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Законів України «Про державну службу» та «Про пенсійне забезпечення» щодо визначення максимального розміру пенсій цього виду, однак судом не враховано того, що дані норми не встановлювали максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників з якої справляються страхові внески до соціальних фондів, та окрім того не регулюють спірні правовідносини, оскільки пенсія за віком призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (стаття 9 вказаного Закону).

Посилання суду на Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 - року № 8-рп/2005, яким положення абзацу третього пункту 13 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України є необгрунтованим для такого виду спірних правовідносин, оскільки вказані норми стосуються спеціальних пенсій.

Згідно ч. 4 ст.19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», чинної у 2007 році, страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у межах максимальної величини, що встановлюється законом про розмір страхових внесків. Ця максимальна величина щороку встановлюється на рівні величини семи заробітних плат, що склалася в попередньому календарному році, і не може бути меншою діючої на день набрання чинності цим Законом максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу, сукупного оподатковуваного доходу ( граничної суми заробітної плати ( доходу)), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів.

Відповідно ч. 4 статті 19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», чинної у 2008 році, страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, що дорівнюють пятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Позивачу призначено пенсію по віку з 06.02.2002 року. Для первинного призначення пенсії врахована заробітна плата за період з 01.01.1991 р. по 31.12.1995р.

Станом на 01.09.2015р. розмір пенсії становить 2866 грн. 11 коп. Загальний стаж роботи становить 49 р.1 місяць 11 днів. Для розрахунку пенсії враховується заробітна плата за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р. та з 01.07.2000 р. по 31.05.2011 р., згідно даних персоніфікованого обліку, що передбачено ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне забезпечення» враховується заробітна плата за період страхового стажу до 01 липня 2000 року на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року - за даними персоніфікованого обліку, що також не враховано судом.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27 серпня 2015 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі Тернопільської області із заявою про перерахунок їй пенсії з врахуванням заробітної плати з червня 2007 року по жовтень 2008 року включно без обмеження максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, долучивши довідку про свій заробіток для обчислення пенсії, виданої приватним підприємством «Альма Віта» від 15 червня 2015 року № 152 для призначення пенсії. 03 вересня 2015 року управління ПФУ в Теребовлянському районі Тернопільської області направило позивачу письмове повідомлення про відмову в перерахунку пенсії. 03 вересня 2015 року управління ПФУ в Теребовлянському районі Тернопільської області направило позивачу письмове повідомлення про відмову в перерахунку пенсії. Відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, відповідач не встановив розбіжностей в сумах фактичної заробітної плати, яка зазначена у довідці про заробіток від 15 червня 2015 року № 152, та в сумах заробітної плати, врахованої у розрахунку пенсії. Відповідачем для розрахунку пенсії з 1 липня 2000 року врахована заробітна плата за даними персоніфікованого обліку, із врахуванням страхових внесків, які нараховувались на суми, зазначені в ч.ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у межах максимальної величини, що встановлюється законом про розмір страхових внесків у 2007 році, та у межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників у 2008 році.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, згідно ст. 19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до сум, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, віднесено суми витрат на оплату праці (грошового забезпечення), що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», проте не встановлено величину цих сум.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 положення абзацу третього пункту 13 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України з дня ухвалення цього рішення, тобто з 11 жовтня 2005 року. Тобто, вказаним судовим рішенням передбачено необхідність здійснення перерахунку пенсії без обмеження її розміру.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 положення статті 97 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у частині, якою встановлено обмеження розміру пенсії, визнано неконституційними, оскільки вони суперечать статтям 22,46 Конституції України і не можуть застосовуватися при призначенні і перерахунку пенсії. Аналогічна позиція міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, згідно з яким положення пунктів 37 та 42 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними.

Таку ж позицію висловив Конституційний Суд України і в інших своїх рішеннях (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 р. № 8-рп/99, від 20 березня 2002 р. № 5- рп/2002, від 17 березня 2004 р. № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 р. №20-рп/2004), та наголосив на неприпустимості обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначається, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги, необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд вірно зазначив, що Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, які визнані неконституційними, і що передбачено у самому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про під ставність позовних вимог.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що управлінням Пенсійного Фонду в Теребовлянському районі на вимогу суду не надано доказів, а саме довідки про нарахування та сплату страхових внесків ОСОБА_1 за 2007-2008 роки на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду в Теребовлянському районі - залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2015 року по справі № 606/1985/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений 18.05.2016 року