Справа № 808/8303/15
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 808/8303/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Нечипуренка О.М., суддів Каракуши С.М. та Сацького Р.В., при секретарі Резніченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці

про: скасування наказу

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 від 14.03.1997)

ОСОБА_2 (договір від 08.04.2016)

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу Управління МВС України на Придніпровській залізниці Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.2015 №80 о/с про звільнення ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення лінейного відділу на станції Запоріжжя з 31.08.2015.

02.11.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у адміністративній справі №808/8303/15 та призначено до розгляду колегією у складі трьох суддів: головуючого судді Нечипуренка О.М. та суддів Каракуши С.М. і Максименко Л.Я. в засіданні 18.11.2015. Провадження у справі за клопотанням сторін зупинялось. Судове засідання призначено на 12.01.2016.

Ухвалою від 12.01.2016 здійснено процесуальну заміну неналежного відповідача на належного - Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці та провадження у справі зупинено на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України до 17.02.2016.

У зв'язку з закінченням повноважень судді Максименко Л.Я., на підставі Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідно до ст. 15-1 КАС України, справу передано для подальшого розгляду суду у складі: головуючого судді Нечипуренка О.М., суддів Каракуши С.М. та Сацького Р.В.

За клопотанням сторін, провадження у справі було зупинено. Судове засідання призначено на 19.04.2016.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі, з урахуванням уточнень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 має малолітню дитину до трьох років, однак, в порушення ч. 3 ст. 184 КЗпП відповідачем винесено наказ про її звільнення без подальшого обов'язкового працевлаштування.

Представник відповідача до суду не прибув. 16.02.2016 направив на адресу суд заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що наказ УМВС України на Придніпровській залізниці № 80о/с від 21.08.2015 про звільнення ОСОБА_1 видано відповідно до норм Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Чинним законодавством не визначено, хто і в який спосіб повинен працевлаштовувати матерів малолітніх дітей у відповідності до приписів ст.184 КЗпП України.

З огляду на викладене, просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

У засіданні 19.04.2016, судом, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови, а також оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу, а саме: комплексу "Камертон".

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що з 01.08.2000 по 31.08.2015 ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України та займала посаду слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління МВС України на Придніпровській залізниці.

Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від.21.08.2015 позивача звільнено з органів МВС у запас (з постановкою на військовий облік) на, підставі п. 64 "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх став України", з 31 серпня 2015 р.

Підставою звільнення зазначено накази МВС України від 08.06.2015 р. № 664, від 22.06.2015, № 741, наказ УМВС України на Придніпровській залізниці від 30.06.2015 р. № 138.

Наказ № 80 о/с від 21.08.2015 про звільнення ОСОБА_1 з 31.08.2015 оголошено позивачу 31 серпня 2015.

Підпис позивача про ознайомлення з наказом про звільнення знаходиться в примірнику наказу, який залишився у відповідача.

Вважаючи протиправним наказ начальника УМВС України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 №80 о/с щодо її звільнення, ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Якщо ж правовідносини не врегульовані спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Це відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 р. № 8-рп/202, згідно яких адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України (КЗпП), у якому визначено основні трудові права працівників.

Так, відповідно до абз. 5 п. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (надалі - Положення), дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до пп. "г" п. 64 Положення, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - за відсутності можливості подальшого використання на службі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ" від 12.02.2015 р. № 193-19 виключений абзац 5 частини 1 ст. 7 Закону України "Про міліцію" щодо підрозділу міліції - транспортної міліції.

Діючим законодавством форма попередження працівника про вивільнення не встановлена, а тому воно може бути зроблено у вигляді листа, розпорядження чи іншого документа.

З огляду на це, 25.06.2015 ОСОБА_1 була попереджена про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 63 п. "з" та п. 64 п. "г" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України", і в подальшому - 31.08.2015 - звільнена.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 має малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на час звільнення з лав МВС перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, що підтверджується копією паспорту, копією свідоцтва про народження дитини.

Законодавство України забороняє їх звільнення з ініціативи адміністрації без обов'язкового працевлаштування.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Натомість, в порушення зазначеного припису, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 №80 о/с ОСОБА_1 неправомірно звільнена з органів внутрішніх справ без подальшого працевлаштування.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки матеріалами справи підтверджується неправомірність винесення наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 №80 о/с про звільнення ОСОБА_1, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє їх.

Керуючись ст. ст. 24, 25, 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 №80 о/с про звільнення ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 31.08.2015.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Головуючий суддя О.М. Нечипуренко

Суддя С.М. Каракуша

Суддя Р.В. Сацький