Справа № 463/5684/15-а,2-а/463/29/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. Справа № 876/1500/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника третьої особи - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2015 року Личаківським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації № 516 від 15 травня 2000 року про перепланування квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з реконструкцією приміщень цокольного поверху під житло, № 1656 від 09 грудня 2002 року про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО № 1/11571 від 29 листопада 2002 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, № 57 від 24 січня 2003 року про оформлення спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 № 745 від 30 липня 2003 року про розподіл квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 на окремі квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2, № 1200 від 04 листопада 2003 року про оформлення права спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, № 184 від 11 березня 1997 року «Про реконструкцію дерев'яного господарського приміщення в дворі будинку АДРЕСА_1», Наказ № 1610/334-07 від 20 травня 2002 року Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації квартири НОМЕР_1 після реконструкції приміщень цокольного поверху на АДРЕСА_1», а дії, які полягають оформленні акту державної те6хнічної комісії про готовність до експлуатації квартири НОМЕР_1 визнати протиправними, а акт недійсним (з урахуванням уточненого адміністративного позову - а.с. 39).

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року закрито провадження в адміністративній справі.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що даний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та направати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в новому складі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, а ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити, зазначила, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржуються рішення суб'єкта владних повноважень.

Представник третьої особи, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення, наголосив, що оскаржувані розпорядження вичерпали свою силу внаслідок їх виконання і їх скасування не призведе до відновлення прав позивача, так як третіми особами вже оформлено право власності на квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є приватно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що предметом оскарження у даній справі є розпорядження Личаківської районної адміністрації № 516 від 15 травня 2000 року про перепланування квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з реконструкцією приміщень цокольного поверху під житло, № 1656 від 09 грудня 2002 року про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО № 1/11571 від 29 листопада 2002 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, № 57 від 24 січня 2003 року про оформлення спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 № 745 від 30 липня 2003 року про розподіл квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 на окремі квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2, № 1200 від 04 листопада 2003 року про оформлення права спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, № 184 від 11 березня 1997 року «Про реконструкцію дерев'яного господарського приміщення в дворі будинку АДРЕСА_1», Наказ № 1610/334-07 від 20 травня 2002 року Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації квартири НОМЕР_1 після реконструкції приміщень цокольного поверху на АДРЕСА_1».

Відповідно до Свідоцтва на право власності на квартиру НОМЕР_3 від 04 листопада 2003 року квартира НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (2/3 ідеальних частин квартири) та ОСОБА_5 (1/3 ідеальна частина квартири) (а.с. 58).

Відповідно до Свідоцтва на право власності на квартиру НОМЕР_4 квартира НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 (1/3 ідеальна частина квартири), ОСОБА_6 (1/3 ідеальна частина квартири), ОСОБА_8 (1/3 ідеальна частина квартири) (а.с. 59).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання оформлення права власності на квартиру.

Згідно із ч. 4 ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Прийняті (як суб'єктом владних повноважень) розпорядження Личаківської районної адміністрації № 516 від 15 травня 2000 року про перепланування квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з реконструкцією приміщень цокольного поверху під житло, № 1656 від 09 грудня 2002 року про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО № 1/11571 від 29 листопада 2002 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, № 57 від 24 січня 2003 року про оформлення спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 № 745 від 30 липня 2003 року про розподіл квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 на окремі квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2, № 1200 від 04 листопада 2003 року про оформлення права спільної часткової власності на квартиру НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, № 184 від 11 березня 1997 року «Про реконструкцію дерев'яного господарського приміщення в дворі будинку № 16», Наказ № 1610/334-07 від 20 травня 2002 року Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації квартири НОМЕР_1 після реконструкції приміщень цокольного поверху на АДРЕСА_1», про скасування яких просить позивач, є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їхнього виконання.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що скасування таких актів не породжує ніяких наслідків для власників квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на квартиру та приміщення, які, як вважає позивач, перебувають у спільній власності мешканців кварти НОМЕР_5 та НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність майна, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника майна, оскільки у таких осіб виникло право власності на майно і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірні рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені законами України, тобто в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, тому суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 11.11.2014р. у справі № 21-405а14, від 11.11.2014р. у справі № 21-493а14 та від 16.12.2014р. у справі № 21-544а14.

Відповідно до вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За вимогами п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року про закриття провадження в справі № 463/5684/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 17 травня 2016 року.