Справа № 2а-9440/11/2670
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2011-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2011 року № 2а-9440/11/2670

В приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві по вул. Хрещатик, 10,

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого Бояринцевої М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 001568 від 2 червня 2011 року про накладення стягнення у розмірі 71 370 грн., передбаченого статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 4 липня 2011 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача під час розгляду справи підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання не зявився, витребовувані судом документи та заперечення по суті позовних вимог суду не надав.

Представник відповідача 12 вересня 2011 року через канцелярію суду подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, проте своїм правом не скористувався.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Пункт перший статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні та на основі наявних матеріалів справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177 та зазначає, що постанова Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві № 001568 від 2 червня 2011 року про накладення стягнення у розмірі 71 370 грн., передбаченого статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»є протиправною, оскільки відповідачем не дотримано встановленого законодавством порядку накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, а тому вказана постанова порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Постановою № 001568 від 2 червня 2011 року про накладання стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»за відмову споживачу у реалізації його прав накладено на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 71 370 грн.

Згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 23.06.2009 № 229 «Про затвердження Положення про управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі»(далі Положення № 229) територіальними органами Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики є управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які підпорядковуються Державному комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Положення № 229 завданням Управління є забезпечення реалізації державної політики щодо захисту прав споживачів у відповідному регіоні.

Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України від 12.05.1991 № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (із змінами та доповненнями, далі Закон № 1023) передбачена відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Механізм здійснення державного контролю посадовими особами Держспоживстандарту України та його територіальних органів у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за додержанням законодавства про захист прав споживачів суб'єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства встановлений Порядком проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25 жовтня 2006 року № 311 (із змінами та доповненнями, далі Порядок № 311).

Розділом 1 Порядку № 311 встановлено, що перед початком перевірки суб'єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку, представляються, пред'являють керівнику суб'єкта господарювання або особі, яка здійснює реалізацію продукції, посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб'єкту господарювання копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

Перевірки проводяться посадовими особами на підставі наказу відповідного органу у справах захисту прав споживачів, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого здійснюватиметься захід, та предмет перевірки.

Перед проведенням планової перевірки відповідний орган у справах захисту прав споживачів направляє суб'єкту господарювання письмове повідомлення про проведення планової перевірки не пізніш як за десять днів до дня її проведення.

Повідомлення надсилається рекомендованим листом за рахунок коштів відповідного органу у справах захисту прав споживачів або вручається особисто керівнику чи вповноваженій особі суб'єкта господарювання під розписку.

Позапланові перевірки проводяться лише з підстав, зазначених у пункті 1.3 цього Порядку, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 за результатами проведеної перевірки посадовими особами, у разі виявлення порушень вимог законодавства, складається акт.

Відповідно до пункту 4 Положенням про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177 (із змінами та доповненнями, далі Положення № 1177) рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Держстандартом.

Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб'єкта господарської діяльності. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб'єкта господарської діяльності про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно пункту 5 Положення № 1177 постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший і другий примірники залишаються у Держстандарті або його територіальному органі, який прийняв постанову про накладення штрафу, третій примірник у 3-денний термін після її прийняття надсилається суб'єкту господарської діяльності або видається його представнику під розписку.

Судом з метою зясування всіх обставин у даній справі ухвалою про відкриття провадження у справі витребувано від відповідача належним чином завірену копію матеріалів перевірки.

Проте, відповідач ухвалу суду не виконав.

Повісткою про виклик від 26 липня 2011 року суд зобовязав відповідача виконати ухвалу суду про відкриття провадження у справі.

13 вересня 2011 року та 26 вересня 2011 року суд надсилав на адресу Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві судові запити, якими витребовував від відповідача матеріали перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Проте, відповідач витребовувані судом документи не надав.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 вказала на те, що акт перевірки від 5 січня 2011 року № 003283 та повідомлення про проведення перевірки не отримувала. Також, позивач зазначила, що посадові особи Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві не повідомляли позивача про проведення перевірки та не надавали направлення на її проведення.

Як вбачається з копії постанови про накладення стягнень, яку позивач отримала поштою, її розгляд та прийняття відбулося за відсутності субєкта підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів правомірності проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, доказів порушення позивачем законодавства про захист прав споживачів, а відповідно і доказів того, що постанова № 001568 від 2 червня 2011 року про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»прийнята з дотриманням норм чинного законодавства.

При цьому, вся кореспонденція суду направлялася на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи із системного аналізу наведених норм права, постанова Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві № 001568 від 2 червня 2011 року про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів»визнається протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати постанову постанови Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 001568 від 2 червня 2011 року про накладення стягнення у розмірі 71 370 грн., передбаченого статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

3. Відшкодувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України судові витрати в розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А.Бояринцева