Справа № 823/1296/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1296/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК-Сервіс» до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК-Сервіс», звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати, зокрема податкового повідомлення-рішення від 28.11.2014 № 121/23-01-17-0508/30147343, за яким Товариству нараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 359 555,00 грн. за основним платежем та 229 100,75 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2015 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року у справі № 823/1296/15 скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову суду, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не правильно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не наведено норм права, які було порушено відповідачем під час здійснення своїх функцій.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи підтверджують виплату дивідендів акціонерам товариства в повній мірі, а тому неправомірним є твердження податкового органу щодо віднесення частини грошових коштів до безповоротної фінансової допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, посадовими особами ДПІ у м. Черкасах на підставі направлень та відповідно до наказів від 07.10.2014 № 1642, 20.10.2014 № 1708 проведено планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 до 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 14.11.2014 №446/23-01-22-01/30147343, на підставі висновків якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.11.2014 № 121/23-01-17-0508/30147343, яким за порушення пп.164.2.17 «ґ» п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 та пп.168.1.5. п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» та п. 176.2 «б» ст. 176 Податкового кодексу України позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з ПДФО на загальну суму 588 655,75грн. (359 555,00 грн. - основний платіж та 229 100,75 грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Згідно із висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, перевіркою встановлено невідповідність сум виплачених Товариством дивідендів своїм засновникам у період з 01.08.2012 по 30.09.2012 сумі нерозподіленого прибутку за 2012 рік.

Так, загальна сума виплачених позивачем дивідендів протягом вказаного періоду становить 5 000 000 грн., тоді як з огляду на наявну у платника суму нерозподіленого прибутку станом на 01.01.2012 (18779,0 тис. грн.) та з урахуванням суми чистого прибутку Товариства за 2012 рік (3501,0 тис. грн.) перевіркою підтверджено виплату дивідендів у розмірі 2 000 000 грн.; решту суми проведених виплат було кваліфіковано Інспекцією як додаткове благо, надане Товариством фізичним особам, із застосуванням загальних правил оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом, позивач зареєстрований юридичною особою та має двох засновників: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Протоколом загальних зборів учасників позивача від 13.08.2012 затверджено розмір дивідендів за 2011 рік на загальну суму 5 млн. грн. (2,5 млн. грн. кожному учаснику).

Таке рішення прийнято за результатами діяльності товариства за 2011 рік на підставі Звіту про фінансові результати за 2011 рік.

З платіжних доручень та видаткових касових ордерів, копії яких наявні в матеріалах справи, убачається, що виплата зазначених дивідендів засновникам Товариства здійснена у період з 01.08.2012 до 30.09.2012 з урахуванням 5% податку.

Так, у відповідності до фінансового звіту Товариства за 2011 рік, копія якого наявна в матеріалах справи, в рядку 150 «Чистий прибуток (збиток)» відображено суму чистого прибутку позивача за вказаний звітний період у розмірі 5690 тис. грн.

Слід зазначити, що реальність здійснення господарських відносин за спірний період згідно з наявними первинними документами підтверджується постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2015, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалою Вищого адміністративного суду від 03.11.2015 у справі № 823/1065/15 (К/800/39392/15), та якою скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 02.12.2014 № та № щодо збільшення розміру грошового зобов'язання з ПДВ та зменшення розміру від'ємного значення ПДВ.

В свою чергу відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено тягар доказування в адміністративному судочинстві, доказів того, що фінансова звітність позивача за період 2011 -2012 років, в тому числі, Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2011 рік, подана із порушенням вимог податкового законодавства, або містить в собі неточності, чи її дані не відповідають дійсним показникам діяльності підприємства, не надано.

Так, за визначенням наведеним в пп. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

За приписами пп.164.2.17 «ґ» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми безповоротної фінансової допомоги (крім, суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції не встановлено, а відповідачем не доведено наявність обставин, які б зумовили віднесення спірної суми 3000,00 тис. грн. до безповоротної фінансової допомоги, в розумінні наведених вище норм.

Податковим органом не наведено жодного належного аргументу щодо правомірності віднесення ним нарахованих та виплачених позивачем засновникам Товариства 3000,00 тис. грн. дивідендів до наданої (виплаченої) безповоротної фінансової допомоги.

З огляду на частину першу статті 59 Закону України «Про господарські товариства», яка відсилає до положень пункту «д» частини п'ятої статті 41 цього Закону, затвердження річних результатів діяльності товариства, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, належить до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю.

Згідно з визначенням, наведеним у підпункті 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодекс України, дивіденди - це платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп.пп. 153.3.1 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підтверджується матеріалами справи, наявність рішення загальних зборів Товариства про визначення дивідендів у загальному розмірі 5000,00 тис. грн., наявність достатнього доходу для нарахування та виплати таких дивідендів, а також факт виплати дивідендів у розмірі саме 5000 тис. грн.

Доводи податкового органу, що виплату дивідендів здійснено лише у розмірі 2 000 тис. грн. з посиланнями на наявність у позивача суми нерозподіленого прибутку станом на 01.01.2012 у розмірі 18779,0 тис. грн. та суми чистого прибутку за 2012 рік у розмірі 3501,0 тис. грн. є необґрунтованими та безпідставними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що чистий прибуток позивача за 2011 рік склав 5690 тис. грн., при цьому дивіденди визначені та виплачені протягом серпня - вересня 2012 року у розмірі 5000 тис. грн. саме з прибутку за 2011 рік.

У відповідності до п. 162.1 ст. 162 Податкового кодекс України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.

За визначенням наведеним в пп. 14.1.180 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді дивідендів, виграшів, призів, процентів (крім процентів, визначених у підпунктах 165.1.2 та 165.1.41, дивідендів, визначених у підпункті 165.1.18 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу, а також виграшів та призів у державну грошову лотерею в розмірах, передбачених у підпункті 165.1.46 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу).

Приписами п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку щодо доходу, нарахованого як доходи у вигляді дивідендів становить 5 відсотків бази оподаткування.

Відповідно до пп.пп.168.1.1 та 168.1.2 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Судом встановлено, а відповідачем не доведено зворотного, що рішення позивача про визначення дивідендів засновників за результатами діяльності Товариства у 2011 році відповідають нормам чинного законодавства; сума таких дивідендів виплачена позивачем із дотриманням наведених норм податкового законодавства, та як податковим агентом, утримано податок із вказаної суми у розмірі 5 відсотків встановленої ставки для такого податку.

Крім того, наведені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновком експертно-економічного дослідження документів бухгалтерського та податкового обліку і звітності від лютого 2015 року №1, копія якого наявна в матеріалах справи та згідно з яким не підтверджено нарахування та виплата позивачем 5000 тис.грн. безповоротної фінансової допомоги у 2012 році та не підтверджено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 359 555,00 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що неправомірним є твердження податкового органу щодо віднесення частини грошових коштів до безповоротної фінансової допомоги.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.