Справа № 13н-16/804/5218/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 р. Справа № 13н-16/804/5218/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретарі за участю: представника позивача представника відповідачаГончаровій В.Г. Шевченка О.А. Малютиної В.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-ГК» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі №804/5218/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-ГК» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
04 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер-ГК» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2015 року по справі № 804/5218/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-ГК» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
В обґрунтування заяви зазначено, що 12.02.2016 року до ТОВ «Тайгер-ГК» звернувся ОСОБА_5, який повідомив, що він є приватним підприємцем, має вантажний автомобіль та був найнятий представниками товариства з обмеженою відповідальністю «Тот Груп Україна» для здійснення перевезень товарів саме 31.03.2014 року. Після здійсненних перевезень товару, товариство з обмеженою відповідальністю «Тот Груп Україна» з ним не розрахувались за надані послуги.
Виходячи з того, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом розглядався саме Договір комісії №0103К від 01.03.2014 року та господарські відносини між ТОВ «ТАЙГЕР-ГК» та ТОВ «Тот Груп Україна», вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про реальність господарських операцій, вищезазначені обставини є належним доказом фактичного отримання товару товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЙГЕР-ГК», доказом фактичного відвантаження товарів, також вищезазначені обставини, на думку заявника, свідчать про залучення товариством з обмеженою відповідальністю «Тот Груп України» третіх осіб до виконання зазначеної поставки.
У зв'язку з вказаним, ТОВ «ТАЙГЕР-ГК» просить суд переглянути за нововиявленими обставинами вказану постанову.
У судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву, надав суду пояснення аналогічно викладеним у заяві та просив викликати свідка ОСОБА_5 та переглянути постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2015 року по справі № 804/5218/15 за нововиявленими обставинами, скасувати її та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ТОВ «Тайгер-ГК» у повному обсязі.
Представник Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви та просив суд відмовити у її задоволені, з підстав викладених у письмових запереченнях, наданих до матеріалів справи.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильних показань свідка, завідомо неправильно висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Як встановлено судом та підтверджено показаннями свідка, допитаного у судовому засіданні, 12 лютого 2016 року до ТОВ «Тайгер-ГК» звернувся ОСОБА_5, із проханням підтвердити певні факти. ОСОБА_5, у судовому засіданні також пояснив, що він є приватним підприємцем, має вантажний транспорт та здійснює підприємницьку діяльність з перевезення вантажів. Через мережу інтернет, він розмістив оголошення щодо надання послуг із перевезення вантажів. Йому зателефонували та запропонували роботу, а саме забрати вантаж та відвести його на склад ТОВ «ТАЙГЕР-ГК». Раніше він також працював з ТОВ «Тот Груп Україна», з яким була погоджена, вартість перевезення та маршрут перевезення. 31 березня 2014 року ним було здійснено три доставки товару на склади ТОВ «ТАЙГЕР-ГК» за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця героїв Сталніграду, буд. 151-Д. Разом з вантажем був присутній експедитор який здійснював оформлення документів, копії яких він не надавав водію. Вказана адреса складу ТОВ «ТАЙГЕР-ГК» підтверджена наявним в матеріалах справи договором оренди.
Як встановлено судом, товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер-ГК» зареєстровано 21.02.2005 року у якості юридичної особи Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та з 03 березня 2005 року перебувало на податковому обліку в Лівобережній об'єднаній податковій інспекції м. Дніпропетровська. Згодом, у зв'язку з зарахуванням платника податків до категорії великих платників, з 05.12.2011 року та на час спірних правовідносин перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС.
З матеріалів справи вбачається, що у період з 14.08.2014 року по 18.09.2014 року на підставі наказу від 14.08.2014 року № 440, згідно з п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Тайгер-ГК» з питання дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ «Тот Груп Україна» за період березень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №533/28-01-39-03-33382960 від 25.09.2014 року (том 1 а.с.8-40).
Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено заниження податку на додану вартість підприємством на суму 4 479 551,43 грн. за березень 2014 року.
Як вбачається з акту перевірки, предметом перевірки ТОВ «Тайгер-ГК» були взаємовідносини із ТОВ «Тот Груп Україна» за період березень 2014 року.
Судом встановлено, що 01.03.2014 року між ТОВ «Тайгер-ГК» (комісіонер) та ТОВ «Тот Груп Україна» (комітент) укладено договір комісії №0103К (том 1 а.с. 93-94). Предметом укладеного договору є зобовязання комісіонера за дорученням комітента від свого імені здійснювати операції з продажу третім особам товару, що належить комітенту (цифрова техніка, аксесуари, компютери та інший товар переданий комітентом).
На підставі укладеного договору між ТОВ «Тот Груп Україна» та ТОВ «Тайгер-ГК» складено Акт прийому-передачі комісійного товару (акумулятори для телефонів в асортименті, гарнітури в асортименті, батарейки, футляри, захисні плівки, флеш драйв, фото сумки, карти пам'яті, миші, зовнішні диски, чохли в асортименті, соковижималка, праска, адаптери, акустична система в асортименті, тощо) № 26 від 31.03.2014 року на загальну суму 28 497 308,57 грн. з ПДВ (том 1 а.с. 95-119).
Як вбачається з матеріалів справи, у наданій до податкового органу видатковій накладній № 26 від 31.03.2014 року відображено 2 342 одиниці товару, з яких 2 339 одиниці товарів мають код УКТЗЕД, по 1 000 товарних позиціях.
У відповідності до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких, передбачено законодавством.
Згідно з підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (наразі та далі - у редакції Податкового кодексу України станом на час виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Згідно із пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Разом з тим, суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, оскільки, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) із метою використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.
Відповідно до пункту 2 зазначеної статті первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У судовому засіданні було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Тайгер-ГК» до перевірки було надано наступні первинні документи: - договір комісії №0103К від 01.03.2014 року; - податкові накладні за період який перевірявся; - акти прийому-передачі комісійного товару; - звіт комісіонера; - товарно-транспортна накладна на постачання товару; - платіжні доручення за квітень 2014 року; - журнали ордера та оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за період який перевіряється; - виписка по рахунку 024 «Товари, прийняті на комісію».
Факт перевезення вантажів підтверджений наданими у судовому засіданні показами свідка.
Згідно абзацу 1 підпункту 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Суд повинен перевірити наступні обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції;
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції;
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Приймаючи рішення суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або третіми особами.
Судом встановлено наявність складського приміщення ТОВ «ТАЙГЕР-ГК», куди було здійснено поставку товарів, що було підтверджено ОСОБА_5, який перевозив вказаний товар.
Судом встановлено, що ТОВ «Тот Груп Україна», виконувало поставку із залученням третіх осіб до виконання зазначеної поставки, а саме для перевезення товару - ОСОБА_5.
Слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Також, встановлені обставини виконання договірних зобов'язань між сторонами договорів дають підстави стверджувати, що операції були зумовлені характером господарської діяльності ТОВ «Тайгер-ГК», та мали на меті отримання прибутку від цих операцій.
З огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю.
Відповідно до п.п.69-71 Європейського суду з прав людини від 22.01.2014 року у справі «Булвес АД» проти Болгарії» зазначено: «Суд окремо відзначає, що компанія-заявник не мала абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати та забезпечувати виконання постачальником його обов'язків зі складанням та подання декларації з ПДВ, а також обов'язки по сплаті ПДВ.
Суд вважає, що якщо національні влади при відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи в зловживаннях пов'язаних із сплатою ПДВ, який нараховується при ряді операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої забов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було коштів відстеження та забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами інтересів та вимогами захисту права власності.
Суд вважає, що якщо компанія заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, плати ПДВ повторно разом із пенею.
Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платник ПДВ позбавляється права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності (1) доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або (2) доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників.
Однак жодного із зазначених фактів судом щодо ТОВ «Тайгер-ГК» встановлено не було, а ,отже, у ТОВ «Тайгер-ГК» має право на формування податкового кредиту по операціях з придбання товарів від ТОВ «Тот Груп Україна» за період березень 2014 року
Таким чином, на підставі викладеного, висновок Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено заниження податку на додану вартість на суму 4 479 551,43 грн. за березень 2014 року, не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Належних доказів на підтвердження обґрунтованості застосування штрафних санкцій відповідачем до суду не надано. Твердження представника відповідача про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, складені з порушенням норм чинного законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеного ним рішення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-ГК» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі №804/5218/15 - задовольнити.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі №804/5218/15 скасувати.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 28 березня 2016 року

Суддя В.В. Степаненко