Справа № 821/882/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ К/800/49316/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Кириченко П.Ю.

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги 1) Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області та 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Медіа»

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2014 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 р.

у справі № 821/882/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Медіа»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юг-Медіа» (далі - позивач, ТОВ «Юг-Медіа») звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Херсоні), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.03.2014 р. № та № .

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 р., позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 06.03.2014 р. № ; вирішено питання про судові витрати; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, сторони у справі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, на обґрунтування яких посилаються на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Так, позивач просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У свою чергу, відповідач просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 р. в частині задоволених позовних вимог і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 20.01.2014 р. по 14.02.2014 р., підставі направлень від 20.01.2014 р. № 49/21-03-2-01, № 48/21-03-17-04, від 12.02.2014 р. № 127/21-03-21-01, № 128/21-03-21-01, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, наказу від 25.09.2013 р. № 399 та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання посадовими особами ДПІ у м. Херсоні була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Юг-Медіа» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт від 21.02.2014 р. № 60/21-03-22-01/36419411 та зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема, вимог: - пункту 44.1 статті 44, пункту 135.2 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 506 907 грн.; - пункту 187.1 статті 187, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 65 642 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 06.03.2014 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 633 633,75 грн., з яких 506 907 грн. - за основним платежем та 126 726,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 98 463 грн., з яких 65 642 грн. - за основним платежем та 32 821 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги виходили з наступних мотивів.

Як вбачається з акту перевірки від 21.02.2014 р. № 60/21-03-22-01/36419411, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 06.03.2014 р. № слугували, зокрема, висновки податкового органу про не підтвердження реальності здійснення господарської операції ТОВ «Юг-Медіа» з контрагентом-постачальником ТОВ «ЕКТ-Сервіс».

Так, з матеріалів справи слідує, що між ТОВ «Юг-Медіа» (Покупець) та ТОВ «ЕКТ-Сервіс» (Постачальник) було укладення договір поставки від 08.10.2010 р. № 426 Б, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити і передати товар у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити на умовах і у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, погодженими сторонами та зазначеними у документах (накладних, деклараціях і т.д.), що підтверджують факт отримання товару і являються невід'ємною частиною договору.

На виконання умов договору, позивачем від ТОВ «ЕКТ-Сервіс» була отримана комп'ютерна техніка, периферія та комплектуючі у кількості, відповідно до накладних: від 01.03.2011 р. № 10104, на загальну суму 357 069,96 грн. (ПДВ - 59 511,66 грн.); від 01.04.2011 р. № 14084, на загальну суму 952 00,02 грн. (ПДВ - 15 866,67 грн.); від 04.05.2011 р. № 17323, на загальну суму 63 064,02 грн. (ПДВ - 10 510,67 грн.).

Зазначений товар був отриманий позивачем та оплачений в повному обсязі, що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Від ТОВ «ЕКТ-Сервіс» були отримані податкові накладні: № 67 від 01.03.2011 р., на загальну суму з 357 069,96 грн. (ПДВ - 59 511,66 грн.); № 73 від 01.04.2011 р., на загальну суму з 95 200,02 грн. (ПДВ - 15 866,67 грн.); № 89 від 04.05.2011 р., на загальну суму з 63 064,02 грн. (ПДВ - 10 510,67 грн.).

Факт поставки товару підтверджується наявним в матеріалах справи договором найму (оренди) транспортного засобу, а також товарно-транспортними накладними.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій позивача щодо формування витрат по взаємовідносинах з ТОВ «ЕКТ-Сервіс».

Також, як вбачається з акту перевірки, за твердженнями перевяряючих, позивачем завищено витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування за ІІІ квартал 2012 року на суму 158 074,01 грн., оскільки факт відвантаження продавцем ПЗІІ ТОВ «ASBIS-Україна» товару протягом грудня 2012 року на користь позивача підтверджується видатковими накладними, які не містять особистого підпису особи, яка відповідальна за здійснення операції від постачальника, а містять факсиміле.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій досліджені видаткові накладні № РН-0001937 від 05.12.2012 р. та № РН-0002180 від 24.12.2012 р. та встановлено, що зазначені накладні містять особистий підпис особи контрагента, відповідальної за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, а тому висновок про відсутність таких підписів є необґрунтований та безпідставний. Рішення суду з цих підстав ґрунтувалось на приписах статті 207 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Щодо висновків податкового органу про завищення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування за ІІІ квартал 2012 року по взаємовідносинах ТОВ «Юг-Медіа» з ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Банк Руский Стандарт» на суму 95 618,20 грн., що також слугувало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення 06.03.2014 р. № , судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою підвищення попиту на продукцію ТОВ «Юг-Медіа» здійснювало продаж товарів у кредит.

Так, позивачем було укладено договори про співробітництво з комерційними банками: ПАТ «ОТП Банк», договір про співробітництво № ПК-Т-1741-11 від 02.07.2012 р., з додатковими угодами; ПАТ «Банк Руский Стандарт», договір про організацію безготівкових розрахунків № u6-8-6 від 02.09.2011 р., з додатковими угодами.

Відповідно до умов зазначених договорів, банки здійснюють споживче кредитування покупців позивача, організовують безготівкові розрахунки відносно залучення кредитних коштів, за що отримують відповідну плату.

По взаємовідносинам з ПАТ «ОТП Банк» були складені акти виконаних робіт: № б/н від 31.07.2012 р. на суму 4595,35 грн., № б/н від 31.08.2012 р. на суму 5932,35 грн., № б/н від 30.09.2012 р. на суму 19 843,64 грн., № б/н від 30.11.2012 р. на суму 80,05 грн., № б/н від 07.12.2012 р. на суму 8745,94 грн., № б/н від 11.12.2012 р. на суму 5811,99 грн., № б/н від 31.12.2012 р. на суму 19 795,66 грн. Всього на суму 64 795,98 грн.

По взаємовідносинам з ПАТ «Банк Руский Стандарт» були складені акти виконаних робіт: № б/н від 31.07.2012 р. на суму 5777,85 грн., № б/н від 30.09.2012 р. на суму 9787,58 грн., № б/н від 31.10.2012 р. на суму 15 686,15 грн., № б/н від 30.11.2012 р. на суму 1263,12 грн. Всього на суму 30 822,22 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пункту 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, в тому числі інших витрат, до складу яких, відповідно до пункту підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 цього Кодексу включаються зокрема: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу); платежі платника податку в сумі вартості товару на користь комітента, принципала тощо за договорами комісії, агентськими договорами та іншими аналогічними договорами, перераховані платником на виконання цих договорів; суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати на погашення основної суми отриманих позик, кредитів (крім повернення поворотної фінансової допомоги, включеної до складу доходів відповідно до підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 цього Кодексу); витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу; суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу; витрати на утримання органів управління об'єднань платників податку, включаючи утримання материнських компаній, які є окремими юридичними особами; дивіденди; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку; сума збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності, яка враховується у зменшення податкового зобов'язання платника податку в порядку, передбаченому пунктами 152.1 і 152.2 статті 152 цього Кодексу; суми штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку; витрати, понесені (нараховані) у звітному періоді у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з консалтингу, маркетингу, реклами (крім витрат, здійснених (нарахованих) на користь постійних представництв нерезидентів, які підлягають оподаткуванню згідно з пунктом 160.8 статті 160 цього Кодексу) в обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням податку на додану вартість та акцизного податку) за рік, що передує звітному, а для банків - в обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу від операційної діяльності (за вирахуванням податку на додану вартість) за рік, що передує звітному; витрати, понесені (нараховані) у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з інжинірингу (крім витрат, нарахованих на користь постійних представництв нерезидентів, які підлягають оподаткуванню згідно з пунктом 160.8) у обсязі, що перевищує 5 відсотків митної вартості обладнання, імпортованого згідно з відповідним контрактом, а також у випадках, визначених підпунктом 139.1.15 пункту 139.1 статті 139 цього Кодексу; витрати, нараховані у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з інжинірингу, не включаються до складу витрат, якщо виконується будь-яка з умов: особа, на користь якої нараховується плата за послуги інжинірингу, є нерезидентом, що має офшорний статус з урахуванням положень пункту 161.3 статті 161 цього Кодексу; особа, на користь якої нараховується плата за такі послуги, не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такої плати за послуги.

Таким чином, посилання відповідача на порушення позивачем підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України є необгрунтованим, оскільки зазначені позивачем витрати не містяться у вичерпному переліку витрат, не пов'язаних з господарською діяльністю.

Крім того, позивачем надані відповідні первинні документи по господарських взаємовідносинах із ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт», обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни.

Згідно статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Державне регулювання цін, згідно статті 13 цього Закону, здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Товарна політика підприємства - це діяльність, що спрямована на формування асортименту і управління ним з урахуванням внутрішніх та зовнішніх чинників впливу на товар. Основними цілями товарної політики є забезпечення прибутку, підвищення товарообороту, збільшення частки ринку, зниження витрат на виробництво та маркетинг, поліпшення іміджу та зниження ризиків.

Відповідно до статей 43, 44 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з наведених норм та з урахуванням того, що товари, які реалізовуються позивачем не є товарами, ціни на які підлягають державному спостереженню у сфері ціноутворення, судами попередніх інстанцій спростовано доводи відповідача щодо розрахунку торгової націнки на рівні 7,5%, та відповідно завищення позивачем собівартості реалізованої продукції на суму 1 730 706,35 грн.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 06.03.2014 р. № , суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Як вбачається з акту від 21.02.2014 р. № 60/21-03-22-01/36419411 перевіркою встановлено порушення пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 891,76 грн. за серпень та вересень 2012 року.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачем було реалізовано на користь ПП «Інформаційні системи і технології», згідно даних рахунку 36 бухгалтерського обліку в розрізі контрагентів, продукцію на загальну суму 16 134,24 грн. (в тому числі ПДВ 2 689 грн.). Згідно даних додатку 5 позивач задекларував взаємовідносини з ПП «Інформаційні системи і технології» в розмірі 12 693,42 грн. (в тому числі ПДВ 2 115,57 грн.). Таким чином, позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 573,43 грн.

Також, позивачем виписані податкові накладні на реалізований ПФ «Амор» товар: від 17.09.2012 р. № 464 на суму 10 000 грн. ( в тому числі ПДВ 1 666,67 грн.) та від 30.09.2012 р. на суму 7 909,98 грн. (в тому числі ПДВ 1 318,33 грн.). Згідно додатку 5 до Декларації по податку на додану вартість за вересень 2012 року та реєстру виданих податкових накладних позивачем до складу податкового зобов'язання віднесено податок на додану вартість тільки по податковій накладній від 17.09.2012 р. № 464 на суму 10 000 грн. (в тому числі ПДВ 1 666,67 грн.), що підтверджується витягом із аналітичної систем співставлення ДПІ у м. Херсоні з якого вбачається наявність розбіжностей між податковим кредитом та податковими зобов'язаннями в сумі податку на додану вартість 1 318,33 грн.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем в порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України віднесено до складу податкового кредиту в серпні 2012 року суму податку на додану вартість по податковій накладній, строк складання якої перевищує 365 днів на суму 23 034,48 грн.

Крім цього, в порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України підприємством завищено від'ємне значення по рядку 21 на суму 40 717 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість за листопад 2012 року на відповідну суму.

Із наведених в акті перевірки даних також слідує, що при наданні звітної декларації по податку на додану вартість за жовтень 2012 року позивачем не враховано надану уточнюючу декларацію від 01.11.2012 р. № за вересень 2012 року в якій змінився показник по р.21 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду», а саме відображено дані рядка 20.2 звітної декларації за вересень 2012 року від 10.10.2012 р. № , яке становило 188 396 грн. замість 147 679 грн., які зазначені в уточнюючій декларації від 01.11.2012 р. № .

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 06.03.2014 р. № .

Виходячи з вищезазначеного та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

В свою чергу, доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, постанова окружного суду та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Медіа» залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.05.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 р. у справі № 821/882/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко