Справа № 524/299/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р.Справа № 524/299/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.04.2016р. по справі № 524/299/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука

про визнання неправомірними та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука (далі по тексту відповідач), в якому просив суд визнати неправомірним та скасувати рішення органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука № 342 від 10.09.2015 року про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_1

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.04.2016 року по справі № 554/299/16-а провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука про визнання неправомірним та скасування рішення закрито.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.04.2016 року по справі № 554/299/16-а скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в даному позові оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень, прийняте на підставі власних (самоврядних) та делегованих повноважень, наданих законом, а тому висновок суду першої інстанції про приватно-правовий характер цих відносин є хибним. Стверджує, що оскаржуване рішення Органу опіки і піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука від 10.09.2015 року № 342 було прийняте з порушенням процедури його прийняття, передбаченої п.73, п.74 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866. Вказує, що позивач у своєму позові не просить визначити способи і порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а ставить питання лише про скасування рішення відповідача, яке прийняте з порушенням передбаченої законом процедури та поза межами компетенції відповідача (оскільки за ст.159 Сімейного кодексу України такий спір віднесено лише до компетенції суду, а не органу опіки і піклування). З огляду на вищевикладене, з посиланням на ст.17 КАС України, вважає, що розгляд даного спору щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов про визнання протиправним та скасування рішення органу опіки та піклування Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука від 10.09.2015 року № 342 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, натомість може бути розглянутий місцевим загальним судом згідно норм Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

За визначенням ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. (ч.2 ст.2 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

При цьому, частиною 1 цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється лише на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегія суддів зазначає, що питання реалізації особистих немайнових прав та обов'язків батьків щодо дітей регулюються главою 13 Сімейного кодексу України.

Так, статтею 158 СК визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини 1 та 2 ст. 159 СК).

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Беручи до уваги, що даний спір стосується питань усиновлення, які у розумінні ст.15 ЦПК України стосуються сімейних відносин, колегія суддів зазначає, що у даній справі відсутні ознаки публічності, а відтак, встановлена статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів на даний спір не поширюється.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що згідно з п.10 ч.2 ст.16 ЦК України cпособами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом про визнання протиправним (незаконним) даного рішення органу опіки і піклування виконкому Автозаводської районної ради, яке стосується питань реалізації права позивача на спілкування з дітьми, до суду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука про визнання протиправним та скасування рішення від 10.09.2015 року № 342 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, та повинний розглядатись місцевим загальним судом згідно норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті оскаржуваної ували суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.04.2016р. по справі № 524/299/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 16.05.2016 р.