Справа № 810/125/15
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ К/800/25329/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Бучинського О.Й.,

відповідача Богів Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області
на постановуКиївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року
у справі810/125/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтара»
доДержавної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Обухівтара» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Обухівтара») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ в Обухівському районі ГУ Міндоходів у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, позов задоволено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу просив у її задоволенні відмовити.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Обухівтара» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 28 лютого 2012 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки 07 липня 2014 року складено акт №1839/220/37850795, в якому зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема:

пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат на загальну суму 17141275 грн.;

підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання на доходи фізичних осіб в загальній сумі 2127841,47 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 01 серпня 2014 року винесено податкові повідомлення - рішення:

№/2154, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 4202006,25 грн., у тому числі за основним платежем - 3361605 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 840401,25 грн.;

№/3831, яким ТОВ «Обухівтара» збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 3642861,39 грн., у тому числі за основним платежем - 2111172 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1531689,39 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом без достатніх правових підстав.

Колегія суддів з таким висновком судів погоджується з огляду на наступне.

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Одночасно, згідно підпункту 14.1.36 названої статті господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 статті 138, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2. статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

На підтвердження реального розміру понесених позивачем витрат на закупівлю вторинної сировини - дерев'яних піддонів, бувших у використанні, позивачем надано копії договорів оренди (у т.ч. суборенди) офісних та складських приміщень і площадок, договорів перевезення даного виду товару, копії актів виконаних робіт та товарно-транспортних накладних (у т.ч. міжнародних), платіжні доручення та їх реєстри, копії договорів щодо закупівлі необхідного обладнання для демонтажу піддонів та накладних про оплату за даними договорами, копії книг обліку розрахункових операцій, копії закупівельних актів, чеків та фінансових звітів торгівельних підрозділів. Для здійснення господарської діяльності ТОВ «Обухівтара» користувалось орендованими офісними та складськими приміщеннями, що підтверджується договором суборенди №01/05 від 01 травня 2011 року, укладеного ТОВ «Обухів Регіонсервіс» з ТОВ «Обухівтара» про оренду приміщення, розташованого за адресою: м. Обухів, вул. Каштанова, 6, договором №10/12 «Про оренду нежитлового приміщення» від 01 листопада 2012 року.

Для зберігання вторинної сировини - дерев'яних піддонів, бувших у використанні, ТОВ «Обухівтара» орендувало складські приміщення, що підтверджується договорами оренди, відповідно до яких метою оренди є їх використання як складських приміщень, а саме договори №34-2012 від 01 травня 2012 року, №27-2013 від 01 травня 2013 року, договір зберігання №01/09/03 від 01 вересня 2012 року, договір №9-11 про зберігання майна від 28 вересня 2012 року, договір №107/13-С про зберігання від 31 травня 2013 року, договір оренди майданчика №ОП-09/12 від 01 жовтня 2012 року, договір №42 оренди нерухомого майна від 01 листопада 2013 року.

Також колегія суддів вважає помилковою позицію податкового органу щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на суми, сплачені фізичним особам за вторинну сировину.

Як вірно зазначено судами, відповідно до листа Міністерства доходів і зборів України від 08 жовтня 2014 року, інформація про закупівлю вторинної сировини у населення не потребує отримання інформації у фізичної особи у вигляді паспортних даних та ІПН.

З огляду на викладене, безпідставним є посилання відповідача на обґрунтування висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, на відсутність у квитанціях книг обліку розрахункових операцій інформації про індивідуальний податковий номер або паспортні дані осіб, у яких здійснювалась закупівля вторинної сировини - дерев'яних піддонів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності податкових повідомлень - рішень, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі №810/125/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна