Справа № 448/348/16а,2а/448/29/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р. Справа № 876/3090/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 29 березня 2016 року в адміністративній справі за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Індії ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання,

встановив:

У березні 2016 року позивач Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Республіки Індія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив: 1) примусово видворити відповідача за межі території України; 2) затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 29.03.2016 року адміністративний позов задоволено. Постановлено примусово видворити громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, - за межі території України та затримати громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

З цією постановою суду першої інстанції від 29.03.2016 року не погодився відповідач і подав апеляційну скаргу. Вважає апелянт, що постанова суду є незаконною, а тому підлягає скасуванню з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Зазначає апелянт, що 26.03.2016 року начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 28.03.2016 року. Проте, його було затримано 25.03.2016 року і до 28.03.2016 року перебував під адміністративним арештом. Таким чином, добровільно виконати постанову про примусове повернення не міг з поважних причин.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду від 29.03.2016 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянин Індії ОСОБА_1, спільно з трьома іншими громадянами Індії був затриманий 25.03.2016 року прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби «Сянки» Мостиського прикордонного загону ДПС України на напрямку 234 прикордонного знаку, на відстані близько 1700 м. від лінії державного кордону, на краю с.Сянки Турківського району Львівської області, за спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон України. Відносно нього складено протокол про адміністративне затримання від 25.03.2016 р. та протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 25.03.2016 р. (а.с. 5, 6).

26.03.2016 р. позивачем було прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача, яким зобов'язано відповідача покинути територію України у термін до 28.03.2016 року (а.с. 17).

Із матеріалів справи видно, що рішення від 26.03.2016 р. про примусове повернення за межі України відповідачем не виконано. Із заявою про набуття статусу біженця чи особи, яка потребує захисту до відповідних державних органів влади відповідач не звертався.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України. Зокрема, передбачено, що органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 26 вказаного Закону. Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що вимоги наведеного закону в даному випадку дотримані, рішення про примусове повернення відповідача прийнято, також наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, що дають право на перетин державного кордону України та відсутність необхідних для цього коштів. Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») відсутні.

До того ж, встановлено, що відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки, не звертався до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту.

Також, немає доказів, які б вказували, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що він не мав об'єктивної змови виконати добровільно рішення від 26.03.2016 року про примусове повернення, оскільки матеріалами справи, в тому числі особистою заявою відповідача від 27.03.2016 року про дозвіл на ночівлю у ВТТ в період з 27.03.2016 р. по 28.03.2016 р., підтверджується, що після закінчення терміну адміністративного затримання відповідач не мав змоги добровільно залишити територію України у зв'язку із відсутністю коштів та житла.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 29.03.2016 р. винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 29 березня 2016 року в адміністративній справі за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Індії ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 20.05.2016 року.