Справа № 2а-0870/4330/11 (СН/808/7/15)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2016 рокусправа № 2а-0870/4330/11 (СН/808/7/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання:Федосєєвої Ю.В.,

за участі представника позивача Фуклєвої А.В.,

представника відповідачаДоргової Г.В.,

прокурора Шайтанової М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі №2а-0870/4330/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова інспекція в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.06.2011 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова інспекція в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.12.2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2010 року в розмірі 3094502 грн..

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача та прокуратури проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін та прокуратури, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» зареєстроване 30.09.1994 року розпорядженням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів за № 275-р, має код суб'єкта господарювання за , являється платником податку на додану вартість (а.с.26,27 т.1).

Відповідач - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 23.11.2010 року по 13.12.2010 року СДПІ проведено позапланову виїзна перевірку ПАТ «ЗАлК» з питань достовірності нарахування від'ємного значення ПДВ за серпень та вересень 2010 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів за вересень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у серпні 2010 року, за результатами якої 16.12.2010 року складено акт №406/080-08/00194122 (а.с.47-78 т.1).

Згідно висновків акту перевірки, податковим органом встановлені порушення позивачем:

-пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», «Порядку заповнення і подання податкової декларації з ПДВ», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року №166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09.07.1997 року за №250/2054, із змінами та доповненнями, в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за серпень 2010 року на 2291731 грн.;

-пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», «Порядку заповнення і подання податкової декларації з ПДВ», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року №166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09.07.1997 року за №250/2054, із змінами та доповненнями, в результаті чого підприємством завищено заявлену у вересні 2010 року суму бюджетного відшкодування ПДВ на загальну суму 3094502 грн.;

-пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», «Порядку заповнення і подання податкової декларації з ПДВ», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року №166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09.07.1997 року за №250/2054, із змінами та доповненнями, п.5.7,5.9 розділу 5 Порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року №166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09.07.1997 року за №250/2054, із змінами і доповненнями, в результаті чого ПАТ «ЗАлК» завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за вересень 2010 року на суму 1485958 грн.;

-пп.7.4.1, пп.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (із змінами і доповненнями), п.5.7, п.5.9 розділу 5 «Порядку заповнення і подання податкової декларації з ПДВ», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09.07.1997 року за №250/2054, із змінами і доповненнями, в результаті чого ПАТ «ЗАлК» занижено позитивне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за вересень 2010 року на суму 802771 грн..

На підставі акту перевірки 29.12.2010 року СДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, якими ПАТ «ЗАлК» зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 3094502 грн..

За наслідками адміністративного оскарження, скарги ПАТ «ЗАлК» залишені без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погодившись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за висновками податкового органу позивачем безпідставно сформовано податковий кредит по неприбутковим операціям, які мали місце у періоді, що перевірявся, а саме - здійснено реалізацію продукції власного виробництва за ціною нижче її виробництва. Неприбуткові операції не відповідають меті господарської діяльності, яка полягає в одержані прибутку, що виключає право платника на віднесення сум ПДВ, які сплачені у вартості товару, що використаний у виготовленні кінцевої продукції, до складу податкового кредиту. Судом першої інстанції зазначено, що розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок відшкодування з бюджету ПДВ. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції на час правовідноси) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Отже, визначальними ознаками для віднесення витрат до валових витрат підприємства є те, що такі витрати мають бути понесені платником податку як компенсація, в тому числі, вартості товарів, які придбаваються для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на час правовідносин)(далі по тексту - Закон №168/97-ВР) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняються більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складаються із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності з пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбаванням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього Закону.

Згідно з п.п.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.2 цієї статті для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Відповідно до підпункту 1.20.5-1 цієї статті, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Податковий орган, вказуючи в акті перевірки про неправильність здійсненого позивачем розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2010 року, обґрунтовує свої доводи тим, що позивачем щомісячно включались до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціях з придбання товарів, послуг, які не використано в оподатковуваних операція у межах господарської діяльності платника, оскільки обсяг продажу однієї тони виготовленої алюмінієвої продукції є меншим ніж обсяги придбаних товарів, послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованої продукції, тобто діяльність позивача не направлена на отримання доходу.

Як вбачається з матеріалів перевірки та матеріалів справи, за висновками податкового органу позивачем безпідставно сформовано податковий кредит по неприбутковим операціям, які мали місце у періоді, що перевірявся, а саме - здійснено реалізацію продукції власного виробництва за ціною нижче її виробництва. Неприбуткові операції не відповідають меті господарської діяльності, яка полягає у одержані прибутку, що виключає право платника на віднесення сум ПДВ, які сплачені у вартості товару, що використаний у виготовленні кінцевої продукції, до складу податкового кредиту.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що систематичний продаж продукції позивачем за ціною, що формувалась без врахування витрат на придбання товарів, послуг для виробництва алюмінієвої продукції, та одержання внаслідок таких операцій збитків на значні суми (що, в свою чергу, призводить до виникнення формальних підстав для відшкодування з бюджету ПДВ) не може бути визнано економічно виправданим, з чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що за наслідками розгляду даної справи постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 року, адміністративний позов було задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.12.2010 року .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.07.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі зазначив, що у разі підтвердження обставин, що позивач за наслідками вчинення вищезазначених операцій систематично ніс витрати, які значно перевищують доходи, це є підставою для відмови у відшкодуванні ПДВ.

Ухвалою суду апеляційної інстанції на виконання ухвали ВАС України було зобов'язано відповідача надати суду докази на підтвердження обставин, що позивач за наслідками вчинення вищезазначених операцій систематично ніс витрати, які значно перевищують доходи.

З наданих відповідачем декларацій з податку на прибуток за 2008-2009 роки вбачається систематична збиткова діяльність позивача, а саме:

- 2008 рік - валовий дохід від діяльності підприємства склав грн. (скоригований валовий дохід грн.) валові витрати склали грн. (скориговані валові витрати грн.), показник прибутку, що підлягає оподаткуванню становив -136381374 грн.;

- 2009 рік - валовий дохід від діяльності підприємства склав грн. (скоригований валовий дохід грн.) валові витрати склали грн. (скориговані валові витрати грн.), від'ємне значення оподаткування попереднього податкового року 155912523 грн., показник прибутку, що підлягає оподаткуванню становив -437968004 грн.;

- І квартал, півріччя 2010 року - валовий дохід від діяльності підприємства склав 385734643 грн. (скоригований валовий дохід 386063484 грн.) валові витрати склали 860801759 грн. (скориговані валові витрати 859404872 грн.), від'ємне значення оподаткування попереднього податкового року 437968004 грн., показник прибутку, що підлягає оподаткуванню становив -498948498 грн.;

- ІІІ квартал 2010 року - валовий дохід від діяльності підприємства склав 609949293 грн. (скоригований валовий дохід 610277093 грн.) валові витрати склали 877178781 грн. (скориговані валові витрати 873713117 грн.), показник прибутку, що підлягає оподаткуванню становив -301020367 грн..

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача вказані обставини не заперечувались.

Апелянтом а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано доказів наявності розумних економічних або інших причин (ділової мети) продажу готової продукції без компенсації понесених витрат на придбання товарів, послуг для її виробництва, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок відшкодування з бюджету ПДВ. Намір одержати дохід лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Таким чином, судом встановлено з матеріалів справи та пояснень представника позивача, що позивач за наслідками вчинення вищезазначених операцій систематично ніс витрати, які значно перевищують доходи, що є підставою для відмови у відшкодуванні ПДВ.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення №/0 від 29.12.2010 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі №2а-0870/4330/11 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі №2а-0870/4330/11 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 13 травня 2016 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак