Справа № 803/205/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р. Справа № 876/2834/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі №803/205/16 за позовом Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та арешт коштів на рахунку платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

24.02.2016р. Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ОДПІ) звернулась в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, просила підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна відповідача та накласти арешт коштів на всіх рахунках, які належать ФОП ОСОБА_2.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОДПІ подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2016р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на момент виходу на перевірку 03.02.2016р. за юридичною адресою платник був відсутній та на телефонні дзвінки не відповідав. В переписці з ФОП ОСОБА_2 ОДПІ неодноразово наголошувала про необхідність проведення фінансово-господарської діяльності платника та проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, а також про відповідальність, передбачену п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України (далі-ПК України) в разі ненадання документів. В порушення вимог ПК України відповідачем станом на 23.02.2016р. не надано підтверджуючі документи та не проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей. Також відповідачем не повідомлено ОДПІ про місце проведення перевірки. Апелянт вказує, що факт відмови у проведенні перевірки підтверджується листом ФОП ОСОБА_2 №2 від 28.12.2015р., в якому платник зазначає про протиправність проведення перевірки.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 21 січня 2014 року зареєстрований як суб'єкт господарювання, місце проживання якого: АДРЕСА_1 основними видами економічної діяльності є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; інший пасажирський наземний транспорт; вантажний автомобільний транспорт; обслуговування напоями, що підтверджуються спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 21733624 від 26 лютого 2016 року (а.с.48).

Відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності на ІV квартал 2015 року (а.с.73) начальником ОДПІ видано наказ №541 від 18 грудня 2015 року «Про проведення планової виїзної документальної перевірки», відповідно до якого відділу доходів і зборів з фізичних осіб доручено організувати її проведення щодо ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 22 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Термін проведення перевірки становить 10 робочих днів з 29 грудня 2015 року (а.с.9).

На підставі Наказу №541 від 18.12.2015р. першим заступником начальника ОДПІ видано направлення на перевірку №0000338, №0000339 від 29 грудня 2015 року в яких вказано: «з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 22 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, тривалість проведення перевірки 10 робочих днів, починаючи з 29 грудня 2015 року» (а.с.10-11).

Вказаний наказ, повідомлення від 18 грудня 2015 року №8/1701, направлення на перевірку №0000338, №0000339 від 29 грудня 2015 року ОДПІ направлено рекомендованою кореспонденцією ФОП ОСОБА_2, які вручено останньому 21 грудня 2015 року (а.с.13).

28 грудня 2015 року відповідачем надіслано лист ОДПІ в якому зазначено, що початок проведення перевірки заплановано менше ніж через десять днів з дня вручення платнику відповідного повідомлення та відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №71-VIII введено обмеження щодо перевірок контролюючими органами фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, а тому відсутні будь-які законні підстави призначати та проводити виїзну документальну перевірку, визначену наказом №541 від 18.12.2015р. (а.с.14-15).

29 грудня 2015 року о 16 год. 15 хв. головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено акт №3606/17-07-/НОМЕР_1 про неможливість вручення ФОП ОСОБА_2 направлення на проведення документальної перевірки, в якому зазначено, що здійснено вихід за зареєстрованим місцем проживання підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2, за яким знаходиться житловий будинок, вхід до якого недоступний, що дає підстави стверджувати, що ОСОБА_6 за юридичною адресою відсутній (а.с.16).

В подальшому наказами начальника ОДПІ №18 від 16.01.2016р. та №42 від 03.02.2016р. терміни проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 22 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року переносились та продовжувались по 16.02.2016р. (а.с.17, 29).

Окрім того, 27.01.2016р. першим заступником начальника ОДПІ винесено вимогу про надання до 10 год. 01.02.2016р. для перевірки до Рожищенського відділення Ківерцівської ОДПІ документів, перелік яких наведено у вимозі, та проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в присутності працівників податкового органу, що проводять перевірку 02.02.2016р. о 15 год. (а.с.21-22).

03 лютого 2016 року у зв'язку із відсутністю відповідача за місцем проживання працівниками податкового органу складено акт №2/1300/НОМЕР_1 «Про неможливість вручення ФОП ОСОБА_2 направлення на проведення документальної перевірки та наказу про включення до складу перевіряючих працівників Ківерцівської ОДПІ» (а.с.31).

Протягом грудня 2015 року по лютий 2016 року між ОДПІ та відповідачем велась переписка з якої вбачається, що суб'єкт господарювання вважав призначення перевірки протиправним.

11.02.2016р. працівниками податкового органу складено акт №3/1300/НОМЕР_1 про відмову ФОП ОСОБА_2 в проведені планової виїзної документальної перевірки (ар.с.70-72).

Оскільки відповідачем станом на 23 лютого 2016 року не надано документів, зазначених в вимозі № 92/ФОП/03-05-17-10 від 27 січня 2016 року та не проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, не повідомлено ОДПІ про місце проведення перевірки, позивачем 23.02.2016р. винесено Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_2 і подано позовну заяву до суду для підтвердження обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків та накладення арешту коштів на рахунках, які належать відповідачу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до положень ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Згідно з абз.2 п.77.4 ст.77 ПК України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Як вбачається з матеріалів справи документальна планова перевірка ФОП ОСОБА_2 відповідно до плану-графіку документальних перевірок на IV квартал 2015 року передбачено з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.

Накази про проведення планової виїзної перевірки та про продовження термінів проведення такої, направлення на перевірку, повідомлення про проведення перевірки надсилались позивачу поштою, що підтверджується наявними в справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.13, 23).

При цьому, відповідно до направлення на перевірку від 03 лютого 2016 року №0000356, виданого на ОСОБА_7 відповідно до наказу ОДПІ № 18 від 16 січня 2016 року «Про проведення виїзної планової документальної перевірки», тривалість перевірки становить 5 робочих днів, період проведення перевірки - з 27 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року.

Як встановлено з заперечень на позовну заяву, про направлення на перевірку від 03 лютого 2016 року № 0000356, виданого на ОСОБА_7, із тривалість перевірки 10 робочих днів відповідачу стало відомо з адміністративного позову.

Таким чином, в матеріалах справи наявні два направлення на перевірку за одним і тим же номером №0000356 і за тією ж датою 03 лютого 2016 року (реєстраційний №155/ФОП/03-05-13-11 від 03 лютого 2016 року), виданих ОСОБА_7, в яких відрізняється тривалість проведення перевірки (5 та 10 робочих днів). При цьому, перевірка проводиться з 27 січня 2016 року у першому направленні на перевірку, із вказаною її тривалості 5 робочих днів, та яке видане 03 лютого 2016 року, тобто після закінчення строку перевірки.

З листа позивача від 11.02.2016р. вбачається, що в направленні на перевірку №0000356 від 03 лютого 2016 року (реєстраційний № 155/ФОП/03-05-13-11 від 03 лютого 2016 року) із тривалістю проведення перевірки 5 робочих днів допущено технічну помилку, описку, у зв'язку із чим було видано аналогічне направлення із зазначенням про тривалість проведення перевірки - 10 робочих днів.

Водночас вірно зазначено судом першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження анулювання, скасування направлення на перевірку із помилкою, а також доказів внесення у нього змін, виправлень.

Як встановлено в судовому засіданні судом першої інстанції, 29 грудня 2015 року під час зустрічі із податковими інспекторами у АДРЕСА_3 їм було пред'явлено нотаріально засвідчену довіреність від 01 грудня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_8 бути його представником як фізичної особи-підприємця. При цьому, податкові інспектори ОСОБА_11., ОСОБА_12. не надали своїх службових посвідчень, а тому їм було відмовлено в проведенні перевірки. Інспектори записів в журналі здійснення перевірок не вчиняли, про наступне прибуття для проведення перевірки не повідомляли.

Зі змісту актів від 29.12.2015р. №3606/17-07-/НОМЕР_1, від 03.02.2016р. №2/1300/НОМЕР_1 та письмової переписки між ОДПІ та відповідачем вбачається, що 29.12.2015р. працівниками податкової проведено зустріч з ОСОБА_8 (яка представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі довіреності від 01.12.2015р. №1932), проте документів про проведення перевірки не вручено, перевірку не проведено; на момент виходу на перевірку 03.02.2016р. за юридичною адресою відповідач був відсутній.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 лютого 2016 року начальник відділу ОСОБА_7, державний ревізор-інспектор ОСОБА_4 прибули за адресою: АДРЕСА_3, де здійснює господарську діяльність підприємець ОСОБА_8 Бармен шинка «ІНФОРМАЦІЯ_1» (господарська одиниця фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, АДРЕСА_3) ОСОБА_9 повідомила працівників податкової інспекції про відсутність ОСОБА_8

Із наданих в судовому засіданні суду першої інстанції показань свідка відповідача ОСОБА_9 судом встановлено, що службових посвідчень перевіряючими пред'явлено не було. По телефону бухгалтер ОСОБА_8 повідомила перевіряючих, що вона разом із підприємцем ОСОБА_8 - представником відповідача прибудуть за адресою АДРЕСА_3 через 10-15 хвилин, однак працівники позивача не залишились для вручення необхідних документів і проведення перевірки. ОСОБА_8 разом із бухгалтером прибули через 15-20 хвилин. Актів або інших документів працівниками податкової інспекції не складались, жодних документів не надавалось.

Оскільки, відсутність та/або не пред'явлення документів, передбачених п.81.1 ст.81 ПК України, або пред'явлення цих документів, оформлених з порушенням вимог, встановлених нормами ПК України, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки, колегія суддів приходить до переконання, що у відповідачем (його представником) підставно не допущено посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки 29 грудня 2015 року, 02 лютого 2016 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 03 лютого 2016 року працівниками податкової інспекції не вжито усіх необхідних заходів для вручення відповідачу або його уповноваженій особі необхідних документів до початку проведення планової виїзної документальної перевірки, оскільки за місцем реєстрації відповідача, були присутні уповноважені ним особи - ОСОБА_8 і адвокат Давидюк О.Ф., проте працівники податкового органу не запропонували представникам розписатися у направленні на перевірку, а у разі відмови розписатися у направленні на перевірку не склали акта, який засвідчує факт відмови.

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пп.94.2.3 п.94.2 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п.94.3 ст.94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Відповідно до п.94.5 ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пунктом 94.6 ст.94 ПК України встановлено, що керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: 94.6.1. платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; 94.6.2. іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до абз.2 пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), застосовується за адміністративним або судовим рішенням (в залежності від виду майна).

При цьому, підставами для застосування податковим органом адміністративного арешту майна є, зокрема, відмова платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Відповідно до п.2.1, 3.1, 4.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013р. № 568, (далі - Порядок №568) адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом та може бути застосовано керівник органу доходів і зборів (його заступник), якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу доходів і зборів на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Пунктом 94.10 ст.94 ПК України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

При цьому, перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.4.2 Порядку №568 обґрунтованість арешту майна, накладеного рішенням керівника (його заступника) органу доходів і зборів, має бути перевірена судом протягом 96 годин. У такому випадку рішення керівника (його заступника) органу доходів і зборів подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Аналогічна правова норма закріплена ч.3 ст.183-3 КАС України відповідно до якої подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

З огляду на вказані законодавчі положення, обов'язковим є підтвердження факту виникнення обставин, які зумовили звернення до суду щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, по відношенню до часових рамок.

З матеріалів справи вбачається, що ОДПІ звернулось з позовом у суд першої інстанції про підтвердження обґрунтованості умовного арешту 24.02.2016р., а рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків винесено керівником ОДПІ 23.02.2016р., тоді як відповідно до Наказу №42 від 03.02.2016р. термін проведення перевірки продовжено з 10.02.2016р. по 16.02.2016р., а 11.02.2016р. складено останній акт №3/1300/НОМЕР_1 про відмову ФОП ОСОБА_2 в проведенні планової виїзної перевірки. Документів на підтвердження правомірності проведення податковим органом планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 в період з 11.02.2016р. по 22.02.2016р. позивачем не надано (планова перевірка 2015 року пролонговується на 2016 рік), відмова відповідача від проведення перевірки належними доказами не підтверджена.

Таким чином рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 23.02.2016р. у зв'язку з відмовою ФОП ОСОБА_2 в проведенні планової виїзної документальної перевірки винесено через дванадцять днів після виникнення обставин, які зумовили звернення позивача до суду, що суперечить вимогам ст. 183-3 КАС України та п.4.2 Порядку №568.

В свою чергу, відповідно до п.7.3 Порядку №568 для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Положеннями ст.94 ПК України визначено, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається за рішенням лише суду на підставі звернення податкового органу.

При цьому підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Оскільки, з системного аналізу законодавчих положень та обставин справи судом першої інстанції встановлено порушення податковим органом порядку проведення документальної виїзної перевірки: реалізація працівниками податкового органу проведення перевірки поза межами, визначеними в плані-графіку на IV квартал 2015 року; не пред'явлення перевіряючими суб'єкту господарювання (його представнику) перед проведенням перевірки документів, передбачених 81.1. ПК України; не підтвердження наявності факту відмови ФОП ОСОБА_2 (його представником) у проведенні перевірки, як необхідної обставини прийняття рішення про застосування адміністративного арешту, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції безпідставність заявленого позову та законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції про його відмову.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі №803/205/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 16.05.2016р.