Справа № 823/120/16
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/120/16 Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко В.І. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Вівдиченко Т.Р.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_2 вихідної допомоги, як судді у зв'язку з відставкою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла станом на момент подачі заяви про відставку до Вищої ради юстиції 25 лютого 2014 року, недоплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату у зв'язку з перебуванням у щорічній основній відпустці за період роботи з 05.02.2014 року по 04.02.2015 року, тривалістю 42 календарних дні (30 робочих днів), додатковій відпустці за вислугу років, тривалістю 15 календарних днів та додатковій відпустці, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, тривалістю 16 календарних днів.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату, починаючи із 1 січня 2015 року по день звільнення.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, з урахуванням перерахованої заробітної плати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, з лютого 1993 року по березень 2004 року позивач ОСОБА_2 працювала суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області. Верховною Радою України 19.06.2003 позивач була обрана безстроково суддею цього суду, у зв'язку з чим з березня 2004 року по 05 серпня 2015 року обіймала посаду судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

25.02.2014 позивач звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про відставку на підставі пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Наказом Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.01.2015 №3 позивачу надано щорічну чергову відпустку за період роботи з 05.02.2014 по 04.02.2015 тривалістю 42 календарних дні (30 робочих днів), 15 календарних днів за вислугу років та додаткову відпустку із збереженням заробітної плати, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, тривалістю 16 календарних днів з 09.02.2015 по 20.04.2015.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю позивача у період відпустки відповідно до наказів від 02.03.2015№9 та від 31.03.2015№12, позивачу продовжено щорічну відпустку на 4 робочих дні - з 21.04.2015 по 24.04.2015.

Вища рада юстиції прийняла рішення від 18.06.2015№87/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII позивача було звільнено з посади судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та наказом цього ж суду від 05.08.2015№ 43-о позивача було відраховано зі штату Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

Наведеним наказом Канівського міськрайонного суду Черкаської області передбачено виплату позивачу компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 05.02.2015 по 05.08.2015 тривалістю 20 календарних днів та невикористану додаткову відпустку за вислугу років за 2015 рік тривалістю 15 календарних днів.

У зв'язку з цим, позивач звернулася до ТУ ДСА України у Черкаській області із заявою від 28.12.2015, в якій просила виплатити їй вихідну допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів, а також провести перерахунок виплат у зв'язку з виходом у відпустку та компенсацій за невикористану відпустку на час звільнення. Вказана заява була одержана відповідачем 30.12.2015, що підтверджується відомостями, які містяться у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №532, однак відповіді на звернення позивач не отримала.

Крім того, у зв'язку із закінченням повноважень позивачу з 01.01.2015 суддівська винагорода почала виплачуватись у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Враховуючи зменшення суддівської винагороди, позивачу у зменшеному розмірі було нараховано заробітну плату у зв'язку з перебуванням у щорічній основній відпустці за період роботи з 05.02.2014 по 04.02.2015, тривалістю 42 календарних дні (30 робочих днів), додатковій відпустці за вислугу років, тривалістю 15 календарних днів та додатковій відпустці, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, тривалістю 16 календарних днів.

Задовольняючи даний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з посади судді у відставку лише 16.07.2015 з незалежних від неї обставин, тобто право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому наявні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_2, як судді у відставці, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у зв'язку з виходом у відставку.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку щодо неправомірності нарахування і виплати позивачу заробітної плати, відпускних та компенсації за невикористані дні відпусток на підставі положень частини дев'ятої статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на час надання ОСОБА_2 основної та додаткових відпусток, а саме: в редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», згідно з якими судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем ОСОБА_2 своєчасно було вжито усіх залежних від неї заходів з метою звільнення у відставку, проте Держава не змогла забезпечити виконання вимог законодавства щодо своєчасного звільнення позивача та надання їй можливості своєчасно оформити та отримувати пенсійне або інше грошове забезпечення.

Надаючи правову оцінку обставинам цієї справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Судом першої інстанції було встановлено, що на час звільнення ОСОБА_2 з посади судді та відрахування її зі штату суду, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01.04.2014, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014, виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зокрема зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у цьому випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16 липня 2015 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Аналізуючи норми чинного законодавства та приймаючи до уваги обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог щодо виплати позивачу у зв'язку з виходом у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на час звільнення ОСОБА_2 вказана допомога не була передбачена чинним законодавством України.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 01.03.2016 у справі № 806/2442/15 (провадження № К/800/51838/15) та від 15.03.2016 (провадження № К/800/49608/15).

Щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу заробітної плати за основною відпусткою та додатковими відпустками, компенсації за невикористану відпустку, а також заробітної плати, починаючи з 01.01.2015 по день звільнення, колегія суддів зважає на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на час надання позивачу відпусток її повноваження як судді закінчились у зв'язку з досягненням нею шістдесяти п'яти років.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статтю 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною дев'ятою, якою передбачено, що судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць. Вказаний Закон в частині виплати суддівської винагороди набрав чинності 01.01.2015.

Крім того, Законом України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції, яка набрала чинності з 28.03.2015.

Згідно з частиною десятою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішень щодо неконституційності Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» в частині внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» про доплати до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, а також щодо неконституційності Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» в частині доповнення статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» частиною дев'ятою про розмір виплати суддівської винагороди судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку), не приймалось.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Вищого адміністративного суду України, що містяться в ухвалі від 01 березня 2016 року по справі №К/800/51838/15, де зазначено про відсутність належних та допустимих доказів оскарження позивачем до Вищого адміністративного суду України бездіяльності Верховної Ради України, що виразилась у несвоєчасному розгляді заяви про відставку.

У зв'язку з цим, колегія суддів знаходить правомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу ОСОБА_2 з 01.01.2015 заробітної плати, відпускних та компенсації за невикористану відпустку відповідно до чинних на час здійснення відповідних нарахувань положень законодавства України.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк Т.Р. Вівдиченко
Повний текст постанови виготовлено - 11.05.16р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Борисюк Л.П.