Справа № 2-а-2703/11
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2703/11
ПОСТАНОВА

іменем України

25.05.2011 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій посадових осіб неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку адміністративного судочинства із позовом до відповідача ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій посадових осіб неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває на обліку в ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області. Згідно довідки медико-соціальної (експертної) комісії, серія 2-18 АБ № 154001 від 16.11.1995 року їй встановлена ІІ група інвалідності. Має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії видане 30.01.1996 р.

Вона, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ.

Згідно вимог ст. 50 Закону, особам віднесеним до І категорії (ІІ групи інвалідності), призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 75 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно вимог ст. 49, ч. 4 ст. 54 Закону встановлено, що у всіх випадках для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії (ІІ групи інвалідності), щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, розмір пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Він отримує пенсію у значно меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством України.

Вважає дії ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії неправомірними.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просила зобовязати ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області провести перерахунок та виплату, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1категорії (ІІ групи інвалідності), основної пенсії згідно вимог ст. 152 Конституції України, ст. 1175, ст. 268 ЦК України та ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з моменту виходу на пенсію, а саме з 16.11.1995 року по момент винесення рішення з урахуванням проведених виплат; зобовязати ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області усунути порушення, а саме призначити довічно, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (ІІ групи інвалідності), основну пенсію, в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ і виплачувати щомісячно в подальшому, починаючи з 01.02.2011 року згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; стягнути затрачену правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до 1 категорії, встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначався постановами Кабінету міністрів України, в яких зазначались обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат. З 01.01.2008 року Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до ч. 4 ст. 54, де визначено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, для учасників ліквідації наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІ групі інвалідності 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 встановлено, що у всіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижче, зокрема, для учасників аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІ групі інвалідності 500 грн.

З 01.07.2008 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим таких розмірів, зокрема, в учасників ліквідації наслідків аварії у 1986 році інвалідів ІІ групи 965 грн.

Розмір пенсій інвалідам І категорії ЧАЕС переглядався у відповідності до чинних нормативних актів.

З 01.01.2008 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розрахунок додаткової пенсії встановлено у відсотках до прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, що втратили працездатність.

Розрахунок указаних виплат, підвищень, доплат та додаткової пенсії проводиться на підставі нормативних актів, не суперечить директивним рішенням Пенсійного фонду України, відповідає повністю практиці органів Пенсійного фонду по всій Україні.

Ухвалою судді від 14 квітня 2011 року в частині позовних вимог за період з 16 листопада 1995 року по 12 жовтня 2010 року залишено без розгляду.

Оцінивши письмові матеріали справи, вважаю, що наявних підстав достатньо для прийняття рішення у скороченому провадженні на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України та задоволення позовних вимог з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області, отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи захворювання повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС, відповідно до наданої копії довідки серії МСЕ № 154001 від 16.11.1995 року. Має посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 серії А № 077464 від 30.01.1997 року. Є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких установлено зв`язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими вісьми мінімальних пенсій за віком.

Встановлено, що при виплаті позивачу пенсії ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі керувалось нормами постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654, відповідно до норм яких, особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах інвалідам IІ групи 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими 980,00 грн.

Згідно ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам 2-ї групи у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 Закону від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивачу здійснюється виплата пенсії у меншому розмірі ніж це передбачено вищевказаними нормами Закону, а тому позов підлягає задоволенню.

Виплата пенсії здійснюється відповідачем з розрахункової величини 19 грн. 91 коп. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету

Проте суд вважає, вказані дії відповідача неправомірними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у його рішенні від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Згідно вимог п. 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року основні державні соціальні гарантії, до яких відноситься, зокрема і мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Виходячи із встановленого чинним законодавством України розміру мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, гарантований особі, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом 2-ї групи ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року перевищує розмір пенсій зазначеній категорії осіб, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654.

Відтак, виходячи з вищенаведого та загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягатимуть саме положення ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, які передбачають, що пенсії, які визначаються інвалідам 2-ї групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 8 мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст. 50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам 2-ї групи, віднесеним до І категорії, виплачується у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, а не норми постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та від 16.07.2008 року № 654.

Суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії як інвалід 2-ї групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, які мають бути виплачені відповідачем відповідно до мінімальної пенсії за віком, розмір якої передбачений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постановою Кабінету Міністрів України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Зі змісту ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсій, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Не заслуговують на увагу положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та пенсії як інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов'язано з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

За наведених обставин, орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язаний проводити зазначені виплати у спосіб та в розмірах, що встановлені законодавством, чинним на момент їх здійснення.

Право позивача на отримання належних йому виплат, розрахованих відповідно до мінімальної пенсії за віком, було порушено, тому необхідно зобовязати ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі здійснити позивачу перерахунок розміру державної пенсії як особі, віднесеної до І категорії, інваліду 2-ї групи, виходячи з того, що розмір державної пенсії повинен становити 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової 75 % мінімальної пенсії за віком, та задовольняючи вимоги в цій частині, зобовязує відповідача здійснити йому виплату пенсії у зазначеному розмірі, починаючи з 12.10.2010 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Проте, суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності із ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення може бути постановлене тільки щодо правовідносин, які склались на день його постановлення, та має бути наслідком чинного правового регулювання. Суд не може обмежувати законодавчий орган в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних правовідносин.

Враховуючи дату звернення позивача до суду 12.04.2011 року суд зобовязує відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивача в період з 12 жовтня 2010 року з врахуванням раніше здійснених виплат.

Щодо заявлених вимог позивачапро стягнення з ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області 500,00 (пятсот) грн. витрат на правову допомогу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст. 90 КАС України. Згідно вимог ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. З матеріалів справи слідує, що Акт прийому передачі послуг від 7 червня 2010 року укладено позивачем з юридичною особою ТОВ «Надія», та кошти в розмірі 500 грн. згідно квитанції № 78183658/81530955/220968126/791 від 7 червня 2010 року сплачені ТОВ «Надія». Однак всупереч вимогам ст. 90 КАС України позивач не надав суду доказів, що правова допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем в галузі права.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, ст. ст. 99, 102, 183-2, 162-163 КАС України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії посадових осіб ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії неправомірними.

Зобов'язати посадових осіб ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області зробити перерахунок і виплату ОСОБА_1 державної пенсії як інваліду 2-ї групи - в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також зробити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, за період починаючи з 12 жовтня 2010 року, з урахуванням раніше здійснених виплат».

В решті позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом деяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.М. Ковальчук