Справа № 820/1190/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 квітня 2016 р. № 820/1190/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Іхненко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 29.01.2015 р. №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.01.2015 року ДПІ у Московському районі м. Харкові ГУ ДФС України у Харківській області складено акт №46/20-34-17-03-07/НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФО-П ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) щодо правомірності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту із платником податків контрагентом ТОВ "Спецконсалт" () за період вересень 2014 р.", на підставі якого 29.01.2015 року прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №. Позивач стверджує, що не вчиняв податкових правопорушень, про які згадується в акті перевірки. Викладені в акті судження інспекції є помилковими, не відповідають положенням закону та не узгоджуються з дійсними фактичними обставинами проведених платником податків господарських операцій. ФО-П ОСОБА_3 виконані всі необхідні вимоги для включення до податкового кредиту сум ПДВ та сплачені податки у вірному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (т.2 а.с.4-6) відповідач вказав, що викладені в акті №46/20-34-17-03-07/НОМЕР_1 від 16.01.2015 р. судження ДПІ про вчинення платником податків податкових правопорушень є правильними та вірними. Вказані порушення встановлені цілком об'єктивно. В ході перевірки також була досліджена вся наявна податкова інформація з контрагентом позивача - ТОВ "Спецконсалт". На думку ДПІ, висновків інших податкових органів достатньо для судження про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України. За таких підстав, податкове повідомлення-рішення від 29.01.2015 року № є правомірним та обґрунтованим. Посилаючись на викладені вище доводи, відповідач просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, що позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

На обліку як платник податків підприємство перебуває в ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

На підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78,п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, наказу №6 від 12.01.2015 р. та направлення №27 від 12.01.2015 р., виданого ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 (р.о.к.п.п. НОМЕР_1), щодо правомірності формування податкового кредиту з платником податків контрагентом ТОВ "Спецконсалт" () за період вересень 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом №46/20-34-17-03-07/НОМЕР_1 від 16.01.2015 року. (т.1 а.с.17-26).

За висновками перевірки, позивачем - ФОП ОСОБА_3, порушено п.198.6 ст.198, 201.1, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755 - ІV (із змінами і доповненнями), що призвело до завищення податкового кредиту у вересні 2014 р. на суму ПДВ 22296,65 грн.

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, Державною податковою інспекцією у Московському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 29.01.2015 р., яким ФО-П ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 334444,97 грн., з яких 22296,65 грн. - основний платіж, 11148,32 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті №46/20-34-17-03-07/НОМЕР_1 від 16.01.2015 року на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне:

З пояснень представника позивача встановлено, підтверджується матеріалами справи, що основним видом підприємницької діяльності у 2014 році ФО-П ОСОБА_3 були надання посередницьких послуг в сфері вантажних перевезень, зокрема - транспортно-експедиційні послуги.

Позивач у перевіреному періоді мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Спецконсалт" ().

Так, на підставі договору транспортного експедирування вантажу №23-06-2014/97п від 23.06.2014 р., укладеного між ФО-П ОСОБА_3 (замовник) та ТОВ "Спецконсалт" (перевізник), перевізник зобов'язується в порядку та на умовах договору доставити повірений йому замовником вантаж із пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення та видати його особі, яка має право на його отримання, а замовник зобов'язується виплатити вартість його перевезення. (т.1 а.с.37-39).

Суд відмічає, що за формою складення, змістом прав і обов'язків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобов'язань тощо, означений договір закону не суперечить, вчинений між реально існуючими суб'єктами права зі статусом юридичних осіб, не має відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин з справляння податків (зборів) не спрямовані.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій за правочином платник податків подав до суду складені контрагентом:

- копії податкових накладних: № 224 від 29.09.2014р. на суму 5600,00 грн. (у т.ч. ПДВ 933,33 грн.); №217 від 26.09.2014 р. на суму 1000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166,67 грн.); №204 від 25.09.2014 р. на суму 1000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166,67 грн.); №197 від 24.09.2014 р. на суму 680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 113,33 грн.); №196 від 23.09.2014 р. на суму 17170,00 (у т.ч. ПДВ 2861,67 грн.); №158 від 19.09.2014 р. на суму 8400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1400,00 грн.); №144 від 18.09.2014 р. на суму 540,00 грн. (у т.ч. ПДВ 90,00 грн.); №136 від 17.09.2014 грн. на суму 1960,00 грн. (у т.ч. ПДВ 326,67 грн.); №124 від 16.09.2014 р. на суму 1680,00 (у т.ч. ПДВ 280,00 грн.); №111 від 15.09.2014 р. на суму 680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 113,33 грн.); №108 від 13.09.2014 р. на суму 7870,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1311,67 грн.); №105 від 12.09.2014 р. на суму 10740,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1790,00 грн.); №90 від 11.09.2014 р. на суму 7600,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1266,67 грн.); №81 від 10.09.2014 р. на суму 8800,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1466,66 грн.); №59 від 08.09.2014 р. на суму 20700,00 грн. (у т.ч. ПДВ 3450,00 грн.); №51 від 06.09.2014 р. на суму від 1200,00 грн. (у т.ч. ПДВ 200,00 грн.); №47 від 05.09.2014 р. на суму 12400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 2066,66 грн.); №36 від 04.09.2014 р. на суму 9650,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1608,33 грн.); №25 від 03.09.2014 р. на суму 1950,00 грн. (у т.ч. ПДВ 325,00 грн.); №13 від 02.09.2014 р. на суму 1400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 233,33 грн.); №3 від 01.09.2014 р. на суму 11860,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1976,66 грн.); (т.1 а.с.47-67);

- копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): №644 від 01.09.2014р. на суму 11860,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1976,66 грн.); №645 від 02.09.2014 р. на суму 1400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 233,33 грн.); №646 від 03.09.2014 р. на суму 1950,00 грн. (у т.ч. ПДВ 325,00 грн.); №647 від 04.09.2014 р. на суму 9650,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1608,33 грн.); №648 від 05.09.2014 р. на суму 12400,00 (у т.ч. ПДВ 2066,66 грн.); №649 від 06.09.2014 р. на суму 1200,00 грн. (у т.ч. ПДВ 200,00 грн.); №650 від 08.09.2014 р. на суму 20700,00 грн. (у т.ч. ПДВ 3450,00 грн.); №651 від 10.09.2014 грн. на суму 8800,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1466,66 грн.); №652 від 11.09.2014 р. на суму 7600,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1266,67 грн.); №653 від 12.09.2014 р. на суму 10740,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1790,00 грн.); №654 від 13.09.2014 р. на суму 7870,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1311,67 грн.); №655 від 15.09.2014 р. на суму 680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 113,363 грн.); №656 від 16.09.2014 р. на суму 1680,00 грн. (у т.ч. ПДВ280,00 грн.); №657 від 17.09.2014 р. на суму 1960,00 грн. (у т.ч. ПДВ 326,67 грн.); №658 від 18.09.2014 р. на суму 540,00 грн. (у т.ч. ПДВ 90,00 грн.); №659 від 19.09.2014 р. на суму від 8400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1400,00 грн.); №660 від 23.09.2014 р. на суму 17170,00 грн. (у т.ч. ПДВ 2861,67 грн.); №661 від 24.09.2014 р. на суму 680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 113,33 грн.); №662 від 25.09.2014 р. на суму 1000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166,67 грн.); №663 від 26.09.2014 р. на суму 1000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166,67 грн.); №664 від 29.09.2014 р. на суму 5600,00 грн. (у т.ч. ПДВ 933,33 грн.); №665 від 30.09.2014 р. на суму 900,00 грн. (у т.ч. ПДВ 150,00 грн.); №644 від 01.09.2014 р. на суму 11860,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1976,66 грн.); №645 від 02.09.2014 р. на суму 1400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 233,33 грн.); №464 від 03.09.2014р. на суму 1950,00 грн. (у т.ч. ПДВ 325,00 грн.); №647 від 04.09.2014 р. 9650,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1608,33 грн.); №648 від 05.09.2014 р. у сумі 12400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 2066,66 грн.); №649 від 06.09.2014 р. у сумі 1200,00 грн. (у т.ч. ПДВ 200,00 грн.); №650 від 08.09.2014 р. у сумі 20700,00 грн. (у т.ч. ПДВ 3450,00 грн.); №651 від 10.09.2014 р. у сумі 8800,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1466,66 грн.); №652 від 11.09.2014 р. у сумі 7600,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1266,67 грн.); №653 від 12.09.2014 р. у сумі 10740,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1790,00 грн.); №654 від 13.09.2014 р. на суму 7870,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1311,67 грн.); №655 від 15.09.2014 р. на суму 680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 113,33 грн.); №656 від 16.09.2014 р. на суму 1680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 280,00 грн.); №657 від 17.09.2014 р. на суму 1960,00 грн. (у т.ч. ПДВ 326,67 грн.); №658 від 18.09.2014 р. на суму 540,00 грн. (у т.ч. ПДВ 90,00 грн.); №659 від 19.09.2014 р. на суму 8400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1400,00 грн.); №660 від 23.09.2014 р. на суму 17170,00 грн. (у т.ч. ПДВ 2861,67 грн.); №661 від 24.09.2014 р. на суму 680,00 грн. (у т.ч. ПДВ 113,33 грн.); №662 від 25.09.2014 р. на суму 1000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166,67 грн.); №663 від 26.09.2014 р. на суму 1000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166,67 грн.); №664 від 29.09.2014 р. на суму 5600,00 грн. (у т.ч. ПДВ 933,33 грн.); №665 від 30.09.2014 р. на суму 900,00 грн. (у т.ч. ПДВ 150,00 грн.); (т.1 а.с.68-111);

- а також копії банківських виписок по рахунку: №18 від 24.09.2014 р. на суму 21000,00 грн., №16 від 19.09.2014 р. на суму 23000,00 грн., №13 від 12.09.2014 р. на суму 17000,00 грн., №12 від 10.09.2014 р. на суму 28000,00 грн., №10 від 05.09.2014 р. на суму 42000,00 грн., №8 від 02.09.2014 р. на суму 39000,00 грн. (т.1 а.с.40-46).

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд не вбачає недоліків у їх складанні як-то: дефектів форми, змісту або походження тощо, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак, оглянуті документи здатні призвести до зміни в структурі і стані активів платника податків - сторони правочину, у зв'язку з цим сприймаються судом як належні та допустимі в розумінні ст.70 КАС України докази реальності вчинення господарських операцій.

Фактичних даних, які б засвідчували наявність у платника податків наміру набути у спірних правовідносинах безпідставну податкову вигоду, суд в ході розгляду справи не виявив.

В обґрунтування господарської мети, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що основним видом діяльності позивача у перевіреному періоді було надання посередницьких послуг з транспортування. Оскільки по взятим на себе зобов'язанням перед контрагентами-замовниками послуг по перевезенню вантажів ФО-П ОСОБА_3 самостійно виконати не міг, то виникла необхідність укласти додатковий договір транспортного експедирування з ТОВ "Спецконсалт". Крім того, позивачу комфортно працювати з вказаним підприємством, оскільки дане підприємство якісно та вчасно надає послуги щодо транспортування вантажів.

Як встановлено судом, вантаж, що перевозився ФО-П ОСОБА_3 за допомогою ТОВ "Спецконсалт", був отриманий позивачем за наступними договорами:

- договором №04-07-2014/бз від 04.07.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ТОВ "Петрометал Стройсервіс"; (т.1 а.с.120);

- договором №31-07-2014/1з від 31.07.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ТОВ "АБВ Строй"; (т.1 а.с.127-128);

- договором №16-05-14/8з від 16.05.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ПП "Полетта"; (т.1 а.с.135-136);

- договором №1-09-14/1з від 01.08.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевозку вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ТОВ "Агровод"; (т.1 а.с.139-140);

- договором №09-07-14/24з від 09.07.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ТОВ "Олімп-2001"; (т.1 а.с.143-144);

- договором №05-05-14/1з від 05.05.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ТОВ "ВЕРВІЄ"; (т.1 а.с.151-152);

- договором №02-06-14/1 від 02.06.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів в міжнародному і регіональному сполученні з ТОВ "ПЕТРОМЕТАЛ УКРАЇНА"; (т.1 а.с.178-179).

За формою складення, змістом прав і обов'язків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобов'язань тощо, означені договори закону не суперечать, вчинені між реально існуючими суб'єктами права зі статусом юридичних осіб, не мають відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин з справляння податків (зборів) не спрямовані.

Відносно викладених в акті перевірки обставин господарської діяльності контрагента позивача - ТОВ "Спецконсалт", які викладені в податковій інформації від 28.11.2014р. № 367/26-59-22-08 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" () по взаємовідносинам з травня по жовтень 2014 року", суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обов'язкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб'єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Слушність наведеного висновку окружного адміністративного суду підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі №21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Однак, як зазначалось вище, обов'язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.

Окремо суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.70 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (затверджено постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за текстом - Порядок №1232), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984) отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені в ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 198.1., 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) вищеназваної статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Встановлені судом фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентами, а також правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Отже, в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

За таких підстав, позов слід задовольнити.

Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71 ,158, 159, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 29.01.2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (місцепроживання: 61110, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження: 61121, м.Харків, вул. Світла, буд.5, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Панченко О.В.