Справа № 2а-2292/12/0970
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. Справа № №2а-2292/12/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Кишинського М.І.

за участю секретаря судового засідання: Дмитрашко О.М.

прокурора: Яворської Ю.І.

позивача: Дрогобицького В.Ю.

відповідача: Дутки-Гифко Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства "Міськдорбуд",

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську,

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № та №,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Міськдорбуд" (надалі-позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську (надалі-відповідач) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № та №.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що відповідач протиправно, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, в порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість", Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначив податкові зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 821 602 грн., податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 899 203 грн., податку з доходів найманих працівників в розмірі 36 554,33 грн., та застосував штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в розмірі 47 327,31 грн. На думку позивача, висновки викладені в акті перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані рішення, не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, позивач зазначає, що контрагент по договору не може нести відповідальність за порушення, допущені іншою стороною у своїй діяльності. Також замовник (покупець) не може нести відповідальність за дії продавця, який не звітує перед податковим органом, не перераховує суми ПДВ до бюджету, не перебуває за своєю юридичною адресою або ліквідований. Чинним законодавством не передбачено обов'язку покупця контролювати дії продавця і перевіряти виконання ним своїх податкових зобов'язань. Факт, що у позивача є в наявності вся первинна документація по проведених ним операціях з контрагентами, та наявність якої необхідна при формуванні витрат та податкового кредиту, перевіркою не взято до уваги. Звернули увагу суду на ту обставину, що податковим органом не встановлено фактичного невикористання позивачем придбаних у контрагентів матеріалів в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності. Також, податковим органом не спростовано факту фактичного виконання позивачем робіт на виконання яких ПП "Міськдорбуд" придбавало продукцію у контрагентів. З цих мотивів просили скасувати оскаржувані рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з обставин викладених в адміністративному позові підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача та прокурор проти позову в судовому засіданні заперечили повністю, просили в задоволенні позову відмовити, свої обґрунтування виклали в письмових запереченнях.

Розглянувши адміністративний позов, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

З 14.03.2012 року по 20.03.2012 року ДПІ у м. Івано-Франківську було проведено невиїзну позапланову перевірку Приватного підприємства "Міськдорбуд" з питань визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ПП "Експрес - котедж", ПП "Леді-ІФ", ТзОВ "Холдинг "Інвестиційна компанія Прикарпаття", ПП "Львівресурс", ТзОВ "Станіславський будівельний альянс" за період з 01.01.2009 року по 31.12.2011року, за результатами якої складено акт за №1359/22-3/34622850 від 27.03.2012 року.

Перевіркою правильності видачі готівки під звіт, термінів подання авансових звітів та повернення невикористаної готівки встановлено факт невідзвітованої в повному обсязі, не підтвердженої документально та не повернутої в касу підприємства готівки в сумі 189 309,23 грн., чим порушено п.2.11 ст.2, п.7.47 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженої постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004р. № 637.

За результатами перевірки, ДПІ у м. Івано-Франківську винесено податкові повідомлення-рішення №, №, № від 12.04.2012р. та № від 27.06.2012року, які позивачем оскаржують ся.

Досліджуючи та оцінюючи матеріали податкової перевірки та здобуті в судовому розгляді справи докази суд керується листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, згідно якого для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Судом встановлено, а також підтверджено матеріалами перевірки, проведеної податковим органом, що на протязі 2009-2011 років ПП "Міськдорбуд" було укладено ряд договорів з контрагентами про виконання робіт надання послуг.

ПП "Міськдорбуд" здійснювало господарські операції з контрагентами по придбанню (закупівлі) будівельних матеріалів.

На виконання умов укладених договорів, в розрахунок за отримані товари (послуги) ПП "Міськдорбуд" було здійснено перерахунок коштів постачальникам у безготівковому вигляді згідно платіжних доручень, які долучені до матеріалів справи, на загальну суму 3007917,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 501319,48 грн.)

Окрім зазначеного, ПП "Міськдорбуд" було здійснено закупівлю будматеріалів у фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_3 за готівку на загальну суму 20356,56 грн. Відповідно з видатковими накладними, документально підтверджується відображення в даних бухгалтерського обліку здійснення ПП "Міськдорбуд" господарських операцій з придбання послуг у ПП "Ніка-Ден", ПП "Леді-ІФ", ТзОВ "Холдинг "Інвестиційна компанія Прикарпаття", ПП "Львівресурс", ТзОВ "Станіславський будівельний альянс" та ПП ОСОБА_3 на загальну суму 2359538,51 грн., в тому числі ПДВ - 393256,40 грн.

Отже, правомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених на виконання господарських зобов'язань із зазначеними вище контрагентами, як і факт реального здійснення сторонами господарських зобов'язання, також підтверджується належними первинними документами, які відповідають вимогам законодавства (податкові та видаткові накладні, акти виконаних робі тощо).

Відповідно до належним чином оформленими податковими накладними, які виписані зазначеними вище контрагентами на загальну суму 3563998,13 грн. ( в т.ч. ПДВ - 593991, 51 грн.) позивач отримав право на формування податкового кредиту на суму податку на додану вартість по операціях із контрагентами.

Суд вважає невірним висновок відповідача про неспроможності контрагентів позивача здійснити господарські операції в зв'язку з відсутністю у них трудових ресурсів, виробничих потужностей, основних фондів та інших активів, оскільки такі обставини не можуть бути доказом невиконання операцій, так як суб'єкти господарювання мають право використовувати у своїй господарській діяльності не лише власні ресурси (трудові, матеріальні тощо), а можуть також їх орендувати і використовувати найману праці шляхом укладення строкових трудових договорів, що не було предметом зясування під час перевірки податковим органом.

Кріт того, що на момент виконання господарських операцій між позивачем та ПП "Ніка-Ден", ПП "Леді-ІФ", ТзОВ "Холдинг "Інвестиційна компанія Прикарпаття", ПП "Львівресурс", ТзОВ "Станіславський будівельний альянс" та ПП ОСОБА_3 зазначені підприємства були зареєстровані та перебували в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, перебували на податковому обліку, а також були у встановленому порядку зареєстровані платниками податку на додану вартість.

При дослідженні доказів у справі суд зазначає, що первинні бухгалтерські документи позивача оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", доказів протилежного відповідачем не представлено та судом не встановлено. Крім того, такі документи відображають обсяг, час та місце проведення робіт, здійснення оплати.

Зважаючи на те, що відомості, зазначені у згаданих вище первинних документах у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами, суд вважає, що позивач, формуючи податковий кредит, діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Крім того, як вбачається з положень Податкового Кодексу України документом, який підтверджує включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), є податкова накладна.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевіряємий період були надані відповідачу та суду податкові накладні, які не мають недоліків та порядок заповнення яких відповідає встановленому чинним законодавством. А відтак, позивач мав право включити суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Стосовно самого підходу відповідача до перевірки правомірності декларування платником сум податку на додану вартість, а також формування валових витрат підприємства слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. У даному випадку суд взяв до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 31.01.2011 року в справі № 21-47а10 наступного змісту. Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

У п. 6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 передбачено, що у висновку акта документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень. Відповідно до п. 6 розділу ІІ цього Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Відповідно до ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація;. експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби (пп. 83.1.1. 83.1.2. 83.1.383.1.4. 83.1.6. п. 81.3 ст. 83 ПК України).

Всупереч наведеній нормі, орган ДПС досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства. Проте, висновки про порушення позивачем вимог ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України відповідач зробив з перевищенням компетенції органів державної податкової служби, оскільки ані Податковий кодекс України, ані Закон України "Про державну податкову службу в Україні" не надають податковим органам повноважень на встановлення фактів порушення платниками податків норм цивільного або господарського законодавства. Податкові органи не наділені законодавцем компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства та не мають повноважень визнавати правочини нікчемними або такими, що не відповідають закону. Встановивши що правочин має ознаки фіктивного, податковий орган, діючи в межах своїх повноважень, повинен звернутися до суду з позовом про визнання цього правочину недійсним. До набрання рішенням суду законної сили правочин вважається дійсним, оскільки саме це є змістом презумпції, яка наведена у ст. 204 ЦК України. До цього часу податковий орган не може застосовувати наслідки недійсності правочину, зокрема й корегувати податкові зобов'язання, навіть якщо б у нього і були відповідні переконання.

За змістом статті 228 ЦК України у редакції, яка діє з 01 січня 2011 року, правочини, які були укладені з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, належать до оспорюваних. Таким чином, повноваження на встановлення законності правочинів, вчинених позивачем за тими критеріями ознак, що містяться в складеному відповідачем акті, належать виключно до компетенції судових органів.

З цього приводу слід також додати, що відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", щоб вважати правочин нікчемним необхідні виключно законом передбачені для цього підстави, але й встановлення цього факту не входить до компетенції органу ДПС.

Висновки податкового органу прямо суперечать не лише нормам Податкового кодексу України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії"(заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою, врегульовано Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою НБУ від 15.12.2004 №637, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (Положення № 637).

Згідно п.7.36 Положення № 637 метою перевірки щодо порядку видачі готівки під звіт та її використання є здійснення контролю за дотриманням підприємствами встановленого порядку видачі готівкових коштів під звіт (у тому числі на відрядження) та їх використання відповідно до вимог цього Положення та інших нормативно-правових актів.

Згідно п. п. 7.39, 7.41, 7.42 Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні, під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження; під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Підпунктом "б" підпункту 9.10.2 пункту 9.10 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, надається за формою, встановленою центральним податковим органом, до закінчення третього банківського дня, наступного за днем, у якому платник податку завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що надала кошти під звіт.

Відповідно до абзацу 6 ст.1 Указу № 436 за порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

ПП "Міськдорбуд" порушено правильність видачі готівки під звіт, термінів подання авансових звітів та повернення невикористаної готівки в сумі 189 309,23 грн.

Статтею 239 ГК України передбачено, що одним із видів адміністративно-господарських санкцій є адміністративно-господарський штраф, який застосовується до суб'єкта господарювання за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

З цього слідує, що штраф, який застосовується до суб'єкта підприємницької діяльності відповідно до ст.1 Указу № 436, є адміністративно-господарським штрафом в розумінні положень ГК України.

Відповідно до ст.250 ГК України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин - вчинення порушення) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України", який набрав чинності з 01.01.2011р., ст.250 ГК України було доповнено частиною другою такого змісту: "Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені ПК України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи".

Частиною 1 ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оцінка правомірності поведінки платника податків та заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені порушення, повинні визначатися, за загальним правилом, на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій (порушення).

Отже, порушення норм з регулювання обігу готівки вчинено у 2009 році, а спірне податкове повідомлення-рішення прийнято лише 12.04.2012р., тобто з пропуском річного строку, отже відповідачем не дотримано строків, установлених ст.250 ГК України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин - вчинення порушення).

На основі наведено вище суд зазначає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям, які наведено у ч.3 ст. 2 КАС України, оскільки ці рішення прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно.

В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень пункту 1 частини другої статті 162 КАС України суд прийшов до висновку, що такі податкові повідомлення-рішення слід скасувати як протиправні.

Приймаючи рішення по справі суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України викладену в ухвалі від 29.07.2015 року по цій справі, яка полягає в тому, що у разі призначення позапланової перевірки відповідно до кримінально-процесуального закону податкове повідомлення-рішення, прийняте контролюючим органом до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі, є протиправним в силу його передчасності, у такому разі правовий аналіз обставин, покладених в основу прийняття податкового повідомлення-рішення, не здійснюється.

Отже і з цих підстав оспорювані податкові повідомлення-рішення є недійсними.

Судом на новому розгляді виконано вимоги зазначеної вище ухвали Вищого адміністративного суду України, і встановлено, що перевірка ДПІ в м.Івано-Франківську була проведена в рамках кримінальної справи порушеної не проти посадових осіб ПП «Міськдорбуд», а в рамках кримінальної справи порушеної проти посадових осіб контрагента позивача, а тому вирок в кримінальній справі контрагента приватного підприємця ОСОБА_3жодним чином не встановляє вини позивача в порушення законодавства про оподаткування.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що рішення винесене правомірно, позовні вимоги позивача є необгрунтованими, безпідставними, а тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську за №, №, №, від 12.04.2012 року та № від 27.06.2012 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 28 квітня 2016 року.