Справа № 512/374/15-а
Суддя: Лепеха В. А.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Є. у. н. с. № 512/374/15-а
Провадження № 2-а/512/1/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Савранський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Любашівської обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання частково незаконним та скасування розпорядження, зобовязання вчинення призначення, перерахунку та сплати пенсії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління ПФУ у Савранському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС категорії 1 та інвалідом II групи, у звязку з чим йому було призначено державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до статті 50 цього ж Закону.

ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 69-73), в процесі реорганізації правонаступником Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області є Любашівське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, , Одеська область, смт. Любашівка, вул. Мирна, 37А.

Статтею 54 зазначеного Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_2 зі статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначено законом. Статтею 58 Закону України «Про державний бюджет України 2008 рік» передбачено, що для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум становить з 1 січня 2008 року - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня 498 грн.

Статтею 54 Закону України «Про державний бюджет України 2009 рік» передбачено, що для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум становить з листопаду 2009 року - 573 грн. , тобто с 1 січня до 1 -го листопаду 2009 року прожитковий мінімум складав суму у розмірі - 498грн.

Статтею 52 Закону України «Про державний бюджет України 2010 рік» передбачено, що для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум становить з 1 січня 2010 року - 695 грн., з 1 квітня - 706 грн., з 1 липня -708 грн., з 1 жовтня - 723грн, з грудня - 734 грн.

Статтею 22 Закону України «Про державний бюджет України 2011 рік» передбачено, що для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум становить з 1 січня 2011 року - 750 грн., з 1 квітня 764 грн., з 1 жовтня - 784грн, з грудня - 800 грн.

Постановою від 28.11.08 року Одеського окружного адміністративного суду були визнанні неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Савранському районі в Одеської області про відмову позивачу у перерахунку пенсії з інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідності до ст. ст. 50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» з січня 2006 року.

Відповідач від сплати зазначеної пенсії ухиляється.

На звернення позивача від 09.10.2014 року до ПФУ України у Савранському районі Одеської області надана відповідь №6/П-2 від 20.10.2014 року та розпорядження №114468 від 26.08.2011 року про перерахунок та призначення пенсії.

З вказаного розпорядження вбачається, що пенсія згідно з ст. ст. 50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови від 28.11.08 року Одеського окружного адміністративного суду мені була перерахована та сплачувалась з 01.04.2006 року по 01.10.2007 року, а з 01.01.2008 року по 01.07.2011 року пенсія була нарахована відповідачем без дотримання вимог вказаного закону та постанови.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом визнання частково незаконним та скасування розпорядження № 114468 від 26.08.2011 року, зобовязання відповідача перерахувати та призначити пенсію позивачу у розмірі, що передбачений ст.ст. 50, 54 ч. 4 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2008 року по 01.07.2011 року, а також зобовязати відповідача сплатити пенсію за вказаний період.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення оскільки відповідачем було виконано нарахування пенсії з урахуванням фінансових можливостей держави та з дотриманням вимог закону.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991р. №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон України №796-XII).

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС категорії 1 та інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням особи (безстроковим), яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії А №417075 від 01.12.2004р. (а. с. 9).

Судом також встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2008р. у справі №2а-3139/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ПФУ в Савранському районі Одеської області було визнано неправомірними дії відповідача про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, а також зобовязано відповідача перерахувати останньому пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідності до ст.ст.50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з квітня 2006 року (а. с. 7-8), яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2009р. була залишена без змін.

Як вбачається із заперечень відповідача від 21.05.2015р. за вих. 780/07, на підставі зазначеної постанови позивачу була призначена і виплачена пенсія за період з 01.04.2006р. по 31.12.2007р. в сумі 46591,95грн. (а. с. 14-17).

09.10.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про розмір призначеної та сплаченої йому пенсії в період з 31.12.2007 року по 22.07.2011 року (а. с. 4). У відповідь відповідачем надано позивачу копію розпорядження № 114468 від 26.08.2011 року, згідно якого нарахування пенсії позивачу з 01.01.2008 року по 31.01.2012 року прийнято з порушенням вимог ст.ст. 50, 54 ч. 4 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

ОСОБА_2 зі ст.50 цього Закону (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, що є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. При цьому, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу (ст.53 Закону України №796-XII).

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ст.46 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 12 п.28 розділу II Закону України від 28.12.2007р. №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Також, згідно п.5 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з положень ст. 54 Закону України № 796-XII (в редакції, яка почала діяти з 28.12.2007р.) вихідним критерієм обрахунку пенсій виступає мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими абз.1 ч.1 ст.28 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», далі Закон України №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Прожитковий мінімум у розумінні ч.1 ст.1 Закону України від 15.07.1999р. №966-XIV «Про прожитковий мінімум» це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Статтею 2 цього Закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Враховуючи наведене, суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України (ст.54 Закону України №796-XII), зокрема постановою КМУ від 30.05.1997р. №523.

Ця постанова є чинною на час виникнення спірних відносин між сторонами і її положення, що зазначені у п.4 стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій, відповідають положенням ст. 54 Закону України №796-XII.

Щодо правил постанови КМУ від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», на яку посилається відповідач, то нею встановлені розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, які не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком та суперечать положенням ст. 54 Закону №796-XII.

Так, у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами суд приходить до висновку, що при визначенні позивачеві розміру державної пенсії особам, віднесеним до 1 категорії, застосуванню підлягають норми ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону до внесення змін Законом України від 28.12.2007р. №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які були визнані неконституційними згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008), а не постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», на підставі якої відповідач проводить нарахування позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, що суперечить ч.3 ст.22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, 14.06.2011р. Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011р.. Пунктом 7 ч.1 цього Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання: яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розвязання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. У розглядуваному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14.06.2011р. №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

На виконання вимог Закону України від 14.06.2011р. №3491-VI 06.07.2011р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011р..

З огляду на викладене, до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23.07.2011р., застосуванню підлягають положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, з 23.07.2011р. правомірність дій субєктів владних повноважень у цих категоріях справ необхідно перевіряти на відповідність вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. №745. Така ж позиція викладена і в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ та Вищого адміністративного суду України від 06.09.2011р. №1080/0/4-11, 1400/1/6/13-11.

Враховуючи наведене, та з огляду на прийняті попередні судові рішення щодо визнання неправомірними дії відповідача про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, а також зобовязання його перерахувати позивачу пенсію по інвалідності та додаткову пенсію у відповідності до ст.ст.50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з квітня 2006 року (постанова Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2008р. у справі №2а-3139/08 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2009р.), відповідач як субєкт владних повноважень, який, здійснюючи свої владні управлінські функції в силу ч.2 ст.19 Конституції України зобовязаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, повинен був діяти відповідно до чинного законодавства, не допускаючи за подібних обставин порушень, на які вже звертав увагу суд.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу, як інваліду другої групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС категорії 1, державної пенсії та поклала виконання цього обовязку на Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, тому відповідач не може свідомо виплачувати державну пенсію нижчу, ніж передбачено ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.), у звязку з чим, суд вважає протиправною відмову відповідача у перерахунку та виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог Закону.

Разом з тим, враховуючи, що за правилами ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 цієї статті).

В силу ч.ч.1, 2 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Між тим, згідно ч.2 ст.102 цього Кодексу пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Отже, закон покладає на позивача, який пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом, обовязок доведення наявності у нього поважних причин для його пропуску.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 23.04.2015р., в якому просить провести перерахунок та виплату державної пенсії за період з 01.01.2008р. по 01.07.2011р., посилаючись на те, що про порушення його права на отримання державної пенсії особами, віднесеними до 1 категорії йому стало відомо з часу надання на його адресу відповідачем відповіді від 20.10.2014 року № 6/П-2.

Оцінюючи обставини, строку для звернення до адміністративного суду з 01.01.2008р., суд виходить з того, що за правилами ч.8 ст.73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється відповідним законодавством України, а тому ч.1 ст.76 цього Закону не встановлює строку звернення до адміністративного суду громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, відповідно до ст.90 зазначеного Закону всі вимоги цього Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання ним чинності, тобто починаючи з 21.03.1995р..

Актом спеціального законодавства, дія якого спрямована на реалізацію конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення України та встановлює відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Абзацом 3 ч.2 ст.1 цього Закону передбачено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується, зокрема, на принципі соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», закріплено право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей. При цьому, вказаним Законом строк звернення до суду з адміністративним позовом не встановлено.

З огляду на викладене, при вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, суд керується нормами ст.99 КАС України, а відтак підстав для його поновлення за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р. не має. За таких обставин, в силу ч.1 ст.100 КАС України позовні вимоги в частині зобовязання відповідача провести перерахунок пенсіїта виплатити її за вказаний період підлягають залишенню без розгляду.

Враховуючи, що ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, з урахуванням положень ст.99 цього Кодексу, а також приймаючи до уваги, що відповідач протягом з 01.01.2008р. по 01.07.2011р. вдруге допустив порушення за подібних обставин, на які суд вже звертав увагу, суд вважає, що позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо непроведення перерахунку та виплати державної пенсії особам, які віднесенні до 1 категорії відповідно до ст.54Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) за період з 01.01.2011р. по 01.07.2011р., а також зобовязання відповідача провести її перерахунок та виплату з урахуванням вже виплачених сум за вказаний період підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.22, 46, 55 Конституції України, ст.ст.49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), п.5 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.6, 8, 9, ч.ч.1, 2 ст.99, ст.ст.100, 159-163 КАС України,

п о с т а н о в и в :

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати частково незаконним та скасувати розпорядження № 114468 від 26.08.2011 року Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області про перерахунок та призначення пенсії ОСОБА_1 у частині призначення пенсії у період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року.

3. Зобов'язати Любашівське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області прийняти розпорядження про перерахунок та призначення пенсії ОСОБА_1 у період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року у розмірі, що передбачений ст. 50, 54 ч. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

4. Зобов'язати Любашівське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року у розмірі, що передбачений ст. 50, 54 ч. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

5. Позовні вимоги за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року залишити без розгляду.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Савранський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.186 КАС України).

Суддя В. А. Лепеха