Справа № 804/14584/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Чаплигіної А.А.,
представників позивача: Руденка Є.Д., Безбатько Р.Я., Урбанчук І.О.,
представника відповідача: Атрошенко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство»
до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило:
У судовому засіданні представники позивача підтримали пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач неправомірно завищив суму валових витрат та суму податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «ТЕХДОРГРУПП», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М», ТОВ «ЛАФІС ТРЕЙД», ТОВ «МЕГА ЛІН», ТОВ «ГЛОРІ ЛТД», ТОВ «Аваль Груп», ТОВ «Денекс», ТОВ «Логік - Сервіс», ТОВ «Хеппи Трейд», ТОВ «КАПІТАЛБУД СЕРВІС», ТОВ «Велстар-Ф» (ТОВ «Феном»), ТОВ «КРИМСЕРВІСОПТТОРГ», ТОВ «Абба Груп», ТОВ «ЛІА КОМПАНІ», ТОВ «ТІВАЗ», ТОВ «Промторгопт», оскільки правочини, укладені з цими контрагентами не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, підтвердженням чого є відомості про перебування деяких контрагентів в процедурах банкрутства/припинення та неможливості проведення по деяким контрагентам (ТОВ «Велстар-Ф» і ТОВ «Абба Груп») зустрічної звірки іншими контролюючими органами, а також неподання цими суб'єктами господарювання відомостей за формами 20-ПП та 1-ДФ, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у них належних умов для здійснення господарської діяльності, необхідної кількості персоналу та основних засобів. Крім того згідно ЄРПН податкові накладні по взаємовідносинам за деякими із контрагентів не зареєстровані, також відсутні сертифікати якості на поставлений товар. У ТОВ «КАПІТАЛБУД СЕРВІС» та ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М» немає ліцензій на проведення робіт з ремонту гірничо-шахтового обладнання, які ними здійснювалися за замовленням позивача. Надані подорожні листи оформлені неналежним чином та не містять всіх необхідних даних. Означене свідчить про нереальність здійснення фінансово-господарських взаємовідносин позивача з вищевказаними контрагентами.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення пред'явленого позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього, та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступних підстав.
На підставі наказу начальника Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 20.07.2015р. №12 працівниками цього органу державної податкової служби було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. (т.1 а.с.71-218).
Висновки означеного акту перевірки обґрунтовані наступним:
Також згідно вказаного акта перевірки нереальними визнавалися взаємовідносини позивача з ПП Фірма «Легат» і ТОВ «ФОРТА-КОМ», зокрема, через відсутність у цих підприємств відповідних ліцензій на проведення робіт з ремонту гірничо-шахтового обладнання, які ними здійснювалися за замовленням позивача.
Не погодившись з висновками означеного акта перевірки, позивач звернувся до контролюючого органу із запереченнями на нього від 31.08.2015р. вх. №2080/10, до яких також надав копії ліцензій ПП Фірма «Легат», ТОВ «ФОРТА-КОМ», ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" та ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (т.1 а.с.220-235).
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
При цьому згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як видно з матеріалів справи, протягом перевіряємого періоду було укладено ряд різнопредметних договорів з наступними контрагентами:
- з ТОВ «ТД Білецьких» договір постачання товару №28/115 від 15.08.2013р.;
- з ТОВ "ТЕХДОРГРУПП" договір постачання товару №100713 від 10.07.2013р.;
- з ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" договір виконання підрядних робіт №040313 від 04.03.2013р.;
- з ТОВ "ЛАФІС ТРЕЙД" договір поставки №220113 від 22.01.2013р.;
- з ТОВ «МЕГА ЛІН» договір постачання товару №042213 від 22.04.2013р.;
- з ТОВ «ГЛОРІ ЛТД» договір поставки №241212 від 24.12.2012р.;
- з ТОВ «Аваль Груп» договір поставки №231014 від 23.10.2014р.;
- з ТОВ «Денекс» договір постачання товару №261113 від 26.11.2013р.;
- з ТОВ «Логік - Сервіс» договір постачання товару №271113 від 27.11.2013р.;
- з ТОВ «Торгівельний дім Хеппи Трейд» договір постачання товару №131125 від 25.11.2013р.;
- з ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" договір на виконання субпідрядних робіт №080113 від 08.01.2013р.;
- з ТОВ «Феном» (ТОВ «Велстар-Ф») договір постачання товару №130625 від 25.06.2013р.;
- з ТОВ «КРИМСЕРВІСОПТТОРГ» договір постачання товару №220313 від 22.03.2013р.;
- з ТОВ «Абба Груп» договір постачання товару №201014 від 20.10.2014р.;
- з ТОВ "ЛІА КОМПАНІ" договір постачання товару №240413 від 24.04.2013р.;
- з ТОВ "ТІВАЗ" договір постачання товару №042313 від 23.04.2013р.;
- з ПП фірма «Промторгопт» договір постачання №170513 від 17.05.2013р.
Факт реального здійснення господарських операцій за цими правочинами підтверджується відповідними первинними та іншими документами, копії яких наявні в матеріалах справи, а саме: вищевказаними договорами, специфікаціями до них, Договірною ціною до угод з виконання підрядних робіт та актами приймання виконаних робіт до них, податковими накладними, прибутковими та видатковими накладними, рахунками-фактурами та банківськими виписками, виписками та платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями, подорожніми листами, а також ліцензіями ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" та ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, наказами про відрядження працівників позивача на деякі з вищевказаних підприємств та іншими документами, які повністю відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв'язку із здійсненням оплати отриманих товарів та послуг (т.1 а.с.230-234,т.2 а.с.55-250, т.3, т.4,т.5, т.6, т.7, т.8 а.с.1-177).
Щодо використання позивачем у власній господарській діяльності отриманих від вищевказаних контрагентів товарів та послуг слід зазначити, що основним видом діяльності ТОВ «Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство» є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (код КВЕД 33.12). При цьому ТОВ «Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство» спеціалізується на електромонтажних і налагоджувальних роботах діючого та нового устаткування на вугільних та промислових підприємствах, та має всі відповідні дозвільні документи на проведення зазначених робіт.
Так, для здійснення вищевказаних послуг позивачем у ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ "ТЕХДОРГРУПП", ТОВ "ЛАФІС ТРЕЙД", ТОВ «МЕГА ЛІН», ТОВ «ГЛОРІ ЛТД», ТОВ «Аваль Груп», ТОВ «Денекс», ТОВ «Логік - Сервіс», ТОВ «Торгівельний дім Хеппи Трейд», ТОВ «Феном», ТОВ «КРИМСЕРВІСОПТТОРГ», ТОВ «Абба Груп», ТОВ "ЛІА КОМПАНІ", ТОВ "ТІВАЗ", ПП фірма «Промторгопт» придбалися комплектуючі запчастини та обладнання, які в подальшому використовувалися у ремонті та обслуговуванні машин та устаткувань промислового призначення за договорами з іншими контрагентами, на підтвердження чого позивачем надано копії відповідних первинних документів.
Щодо укладених догорів з ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" та з ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС", слід зазначити наступне.
Так, ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" було надано послуги щодо налагоджування та ремонту шахтного стаціонарного обладнання та приладів захисту, а ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" надані послуги по монтажу, ревізії, налагодженню та ремонту шахтного стаціонарного обладнання та приборів газового захисту. Залучення до виконання робіт субпідрядних організацій було обумовлено необхідністю виконання позивачем власних зобов'язань перед його замовниками у межах власної господарської діяльності.
Щодо доводів відповідача відносно не надання позивачем до перевірки сертифікатів якості поставленої продукції суд зазначає, що позивачем до перевірки надані усі необхідні первині документи для фактичного встановлення реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, тому відсутність сертифікатів якості поставленого товару за наявності належним чином оформлених первинних документів не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними, тим більше, що товар, який постачався не підлягає обов'язковій сертифікації. Доказів зворотного відповідачем не надано.
Доводи відповідача про відсутність у ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" та ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" ліцензій на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури є безпідставними та спростовуються копіями таких ліцензій, що надавалися як до заперечень на акт перевірки, так і до матеріалів справи (т.1 а.с.230-234).
Щодо обґрунтувань відповідача нереальності господарських операцій з посиланням на наступні доводи, а саме: неподання контрагентами позивача звітності за формою 20-ПП та 1-ДФ, акт іншого податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Феном» (ТОВ «Велстар-Ф»), віднесення юридичних адрес ТОВ «АВАЛЬ ГРУП» та ТОВ «ДЕНЕКС» до адрес масової реєстрації, а також на отриману інформацію з бази даних АІС, згідно з якою значилося про відсутність у зазначених контрагентів необхідних умов, матеріальних, транспортних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, а, отже, про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій, судом зазначається, що жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язку платників податків - одержувачів товарів (послуг) - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Тим більше, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
Доводи відповідача щодо перебування контрагентів позивача в процедурах банкрутства/припинення не спростовують висновок про реальність господарських операцій з цими контрагентами, оскільки, як на час укладення угод між позивачем та його означеним вище контрагентами, так і на час їх виконання, вказані суб'єкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були платниками податків, в тому числі і податку на додану вартість, і у стані припинення не перебували.
Наявність незначних недоліків документів (неналежне оформлення подорожніх листів, на яке посилався контролюючий орган) у разі підтвердження дійсного виконання операції є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та на віднесення до складу витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, відповідного звітного періоду вартості отриманого товару (робіт, послуг). Тим більше, що податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит, та інші первинні документи за правочинами з означеними вище контрагентами складені з дотримання обов'язкових вимог до первинних документів, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Безпідставними є також доводи контролюючого органу щодо відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН, оскільки суми податку на додану вартість за наслідками господарських операцій позивача з вказаними контрагентами не досягли визначеного п.11 підрозділу 2 «Особливості справлення податку на додану вартість» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України обсягу, а тому такі податкові накладні не підлягають реєстрації в ЄРПН.
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його вищенаведеними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, а також документів, оформлених на виконання умов укладених договорів, які повністю відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача та рух його активів.
Наведені первинні документи були надані позивачем до перевірки та відображені в акті, складеному за її результатами.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених ТОВ «Павлоградське ПНП» з ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «ТЕХДОРГРУПП», ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН М», ТОВ «ЛАФІС ТРЕЙД», ТОВ «МЕГА ЛІН», ТОВ «ГЛОРІ ЛТД», ТОВ «Аваль Груп», ТОВ «Денекс», ТОВ «Логік - Сервіс», ТОВ «Хеппи Трейд», ТОВ «КАПІТАЛБУД СЕРВІС», ТОВ «Феном» (ТОВ «Велстар-Ф»), ТОВ «КРИМСЕРВІСОПТТОРГ», ТОВ «Абба Груп», ТОВ «ЛІА КОМПАНІ», ТОВ «ТІВАЗ», ТОВ «Промторгопт» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
Виписані цими суб'єктами господарювання податкові накладні на підставі укладених з позивачем договорів оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України, що відповідачем не заперечується.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та про їх скасування, а отже про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова