Справа № 817/3408/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3408/15

12 травня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представники відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 акціонерного товариства "Березнівське птахопідприємство"
до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Березнівське птахопідприємство» (далі ПАТ «Березнівське птахопідприємство») звернулося до суду з позовом до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.07.2015 року за №, №, № та №.

24.03.2016 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою також просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2015 року за № (том 4 а.с.77-78).

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях до неї. В обґрунтування позову зазначили, що позивач провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства та обрав спеціальний режим оподаткування, а тому, вважають, що помилкове включення суми податкового кредиту до скороченої податкової декларації не становить складу порушення податкового законодавства, а мало лише той наслідок, що за результатами звітного періоду сума ПДВ, що залишилася в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства, зменшилася. Щодо господарських операцій з ТОВ «Фенікс» пояснили, що вони оформлені згідно з чинним законодавством, товар придбаний у цього контрагента використовується позивачем у його господарській діяльності, а отже доводи податкового органу про безтоварність цієї операції безпідставні. Також вказали, що придбане позивачем паливо не є послугою, а товаром, що використовувався у виробництві сільськогосподарської продукції, а, отже, відповідно, позивачем дотримано умов податкового законодавства щодо виробничого фактору за рахунок яких сформовано податковий кредит. Серед іншого, стверджували, що діяльність позивача з передачі відходів на утилізацію не підлягає оподаткуванню екологічним податком, так як до передачі на утилізацію такі відходи виробництва позивача знаходилися в контейнерах, які не відносяться до спеціально відведених місць чи об'єктів розміщення відходів. Стосовно дотримання порядку ведення касових операцій, пояснили, що завдання, поставлене перед підзвітною особою було невиконане, підзвітні кошти нею не витрачалися, а тому була відсутня підстава для оформлення звіту про використання коштів. Щодо визначення контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб зауважили, що перелічені в акті перевірки особи не працювали у спірний період на підприємстві, харчування таких працівників не здійснювалося та подарунки їм не надавалися.

За таких обставин, вважають, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані, безпідставні та підлягають скасуванню. З цих підстав, просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, подали письмові заперечення (том 5 а.с.1-8, 94-98). В їх обґрунтування зазначили, що за результатами планової виїзної перевірки позивача виявлено ряд порушень податкового законодавства. Так, зокрема, позивачем завищено суму податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Маяк-3», товар придбаний у цього контрагента не було використано для виробництва сільськогосподарської продукції, а перепродано (з врахуванням їх переробки) іншим споживачам. Вказали, що товар, придбаний позивачем у ТОВ «Фенікс», на підприємство не надходив, а тому не використовувався у його господарській діяльності. Також зазначили, що позивачем безпідставно віднесено до податкового кредиту по деклараціям (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) ПДВ від вартості палива, що використане на перевезення власної готової продукції. Повідомили, що протягом 2012 року підприємство здійснювало тимчасове зберігання в металевих контейнерах на своїй території відходів тваринного походження, які в подальшому було передано на утилізацію, а отже позивачем повинен був сплачений екологічний податок. Крім того, стверджували про видачу позивачем готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів та неправильне утримання позивачем податку на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, вважають, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом обґрунтовано та правомірно. З цих підстав, просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що посадовими особами фіскального органу в період з 05.05.2015 року по 10.06.2015 року проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Березнівське птахопідприємство» з питань дотримання вимог податкового законодавства з період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №58/22/02780479 від 17.06.2015 року (том 1 а.с.17-118).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 09.07.2015 року, згідно з яким ПАТ «Березнівське птахопідприємство» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «надходження від розміщення доходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення як вторсировини» на загальну суму 13552,73 грн., в т.ч. 10842,18 грн. за основним платежем та 2710,55 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с.119);

- № від 09.07.2015 року, згідно з яким ПАТ «Березнівське птахопідприємство» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 405352,50 грн., в т.ч. 270235 грн. за основним платежем та 135117,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с.120);

- № від 09.07.2015 року, згідно з яким до ПАТ «Березнівське птахопідприємство» застосовано штраф у розмірі 35785,17 грн. (том 1 а.с.121);

- № від 29.06.2015 року, згідно з яким ПАТ «Березнівське птахопідприємство» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на загальну суму 2176,80 грн., в т.ч. 1111,20 грн. за основним платежем та 1065,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 4 а.с.80).

Не погодившись з правомірністю прийнятих податкових повідомлень-рішень та результатами їх адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 09.07.2015 року, суд виходить з такого.

Як свідчить зміст акту перевірки в основу вказаного податкового повідомлення-рішення покладено висновки податкового органу щодо господарських операцій з ТОВ «Маяк» та ТОВ «Фенікс» у спірний період та щодо віднесення до податкового кредиту сум ПДВ від вартості придбаного палива, яке використовувалося для здійснення транспортних послуг по перевезенню власної продукції.

З приводу формування податкового кредиту за результатами господарської операції з ТОВ «Фенікс» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в липні 2012 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «Фенікс» (Постачальник) укладено договір поставки №23/07, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах договору передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити дизель-генератор ОСОБА_6/400 (том 1 а.с.228-232).

На виконання умов договору ТОВ «Фенікс» було передано товар (дизель-генератор), що підтверджується видатковою накладною від 30.07.2012 року №РН-0000013, актом передачі дизельної електростанції від 30.07.2012 року, податковими накладними №3від 24.07.2012 року та №4 від 25.07.2012 року (том 1 а.с.233-236).

Суд звертає увагу, що підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування, визначений ст. 196 Податкового кодексу України. Серед даного переліку операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, зокрема, дизель-генератора, відсутні. Суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту підприємства сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару, відсутні, оскільки отримання такого товару за договором поставки не суперечить чинному законодавству, та є такими, що спрямовані на отримання доходів, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податковий кредит по отриманому позивачем від ТОВ «Фенікс» товару повністю підтверджено відповідною податковою накладною. При цьому, зауважень до її форми та змісту податковим органом не зазначено.

Факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.08.2012 року, карткою обліку необоротних активів за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року, робочим проектом резервного електропостачання ПАТ «Березнівське птахопідприємство» в с.Кургани Березнівського району (том 1 а.с.243-250, том 2 а.с.1-16).

Встановлені судом обставини свідчать про товарність і реальність здійснення господарських операцій між ПАТ «Березнівське птахопідприємство» і ТОВ «Фенікс». Докази того, що товар, придбаний у ТОВ «Фенікс» з метою іншою, ніж використання його у власній господарській діяльності податковим органом суду не надано, судом не здобуто і в матеріалах справи відсутні. Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2015 року в цій частині, а саме: збільшенні грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 16500 грн., в т.ч. 11000 грн. за основним платежем та 5500 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, покликання податкового органу про відсутність товарно-транспортних накладних судом оцінюються критично, оскільки такий факт не може свідчити про нездійснення господарської операції, за умови надання підприємством всіх інших належно оформлених підтверджуючих документів, а товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Суд також не погоджується з висновками податкового органу про порушення позивачем п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, що полягає у безпідставному віднесенні позивачем до податкового кредиту по деклараціям (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства рядок 10.1) ПДВ від вартості палива, що використане на перевезення власної продукції на суму 164041 грн. (ст.55 акту перевірки).

Так, згідно з п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва сільськогосподарських товарів/послуг, у тому числі зернових і технічних культур, та/або продукції тваринництва, а частково для інших товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості всіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва зернових культур і технічних культур, та/або частково для виробництва продукції тваринництва, та/або частково для інших сільськогосподарських товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких зернових і технічних культур, продукції тваринництва та інших сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх сільськогосподарських товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів;

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку:

сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин;

пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції (01.41.0 КВЕД);

зберігання сільськогосподарської продукції;

вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів;

отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг);

отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД);

знищення бур'яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин;

експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь;

розділ м'яса для товарної кондиції.

З метою забезпечення єдності в складі і класифікації витрат, застосування методики їх планування та обліку і визначення собівартості продукції (робіт, послуг) в сільськогосподарських підприємствах різних організаційно-правових форм і форм власності, включаючи їх допоміжні і підсобні підрозділи були розроблені Методичні рекомендації з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджені наказом Міністерства аграрної політики №132 від 18.05.2001 року.

Відповідно до п.1.2 Методичних рекомендацій собівартість продукції (робіт, послуг) - це витрати підприємства, пов'язані з виробництвом продукції, виконанням робіт та наданням послуг.

Згідно з п.2.7 цих Методичних рекомендацій собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, розподілених загальновиробничих та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: а) прямі матеріальні витрати; б) прямі витрати на оплату праці; в) інші прямі витрати; г) загальновиробничі витрати.

В силу вимог п.2.10 Методичних рекомендацій матеріальні ресурси та послуги, що входять до "Матеріальних витрат", оцінюються за первісною вартістю. Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, визнається собівартість, до складу якої входять такі фактичні витрати, зокрема, як транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Відповідно до п.2.30 цих рекомендацій до складу елемента "Матеріальні затрати", серед іншого, включається вартість витрачених у виробництві (крім продукту власного виробництва) палива і мастильні матеріалів.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що паливо є складовою матеріальних витрат, що включене до виробничої собівартості продукції.

Судом встановлено, що ПАТ «Березнівське птахопідприємство» було придбано паливно-мастильні матеріали для перевезення комбікормів, підвезення живої птиці з пташинників до забійного цеху, підвезення мяса до цеху розробки, складів-холодильників у м.Рівному та с.Кургани Березнівського району, транспортування продукції покупцям тощо, що підтверджується долученими до матеріалів справи договором оренди нежитлового приміщення №12/06 від 12.06.2013 року, договорами оренди (найму) транспортних засобів актами списання паливно-мастильних матеріалів (том 2 а.с.17-25,36-66).

Відповідно до правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 20.02.1998 року за №128/2568, ПАТ «Березнівське птахопідприємство» для доставки продукції покупцям оформлялися товарно-транспортні накладні та подорожні листи, про що свідчать довідки щодо поставки продукції покупцям (том 2 а.с.67-199).

Встановлені в ході розгляду справи обставини в їх сукупності дають підстави для висновку, що паливо на загальну суму 164041 грн. було придбане позивачем з метою його використання у власній господарській діяльності, а саме: виробництві сільськогосподарської продукції, а отже, на думку суду, позивачем дотримано умов абз. «а» пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, а податкове повідомлення в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Маяк-3», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в липні 2012 року між ПАТ «Березнівське птахопідприємство» (Покупець) та ТОВ «Маяк-3» (Постачальник) було укладено договір поставки №ДГ-00057 від 12.07.2012 року, згідно з умовами якого Постачальник зобовязується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях та цінах, зазначених у накладних, що виписуються на кожну партію товару.

На виконання договору ТОВ «Маяк-3» поставлено позивачу товар, а саме: тушки курчат-бройлерів заморожені в кількості 3000 кг та філе куряче в кількості 5000 кг на загальну суму , що підтверджується видатковою накладною №РН-000924 від 12.07.2012 року.

В бухгалтерському обліку оприбуткування товарів було здійснено по дебету рахунку 28 «Товари» та кредиту рахунку 64 «Розрахунки за податками та платежами» та кредиту рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядчиками».

Як свідчать матеріали справи та підтверджувалося представниками позивача в ході судового розгляду справи, придбаний у ТОВ «Маяк-3» товар в подальшому був реалізований та відпущений на переробку.

Згідно з п.209.2.3 п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг. Зазначені суми коштів акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на таких рахунках у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України до виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит: відносяться, зокрема, товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

В силу вимог пп.209.17.7 п.209.17 ст.217 Податкового кодексу України дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється, поміж іншого, на розведення птиці (01.24.0 КВЕД).

Згідно з пп.209.17.17 п.209.17 ст.209 Податкового кодексу України обробка чи переробка продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільського та лісового господарства і рибальства, вважається діяльністю у сфері сільського та лісового господарства і рибальства за умови, якщо така продукція вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку (крім їх придбання в інших осіб).

При цьому, суд критично оцінює твердження позивача, що ним не було вчинено жодного з порушень, передбачених п.123.1 та п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України, а сума завищення податкового кредиту в розмірі 105417 грн., за спецдекларацією за липень 2012 року не спричинила заниження податкового зобовязання платника податку з ПДВ.

Так, Верховним Судом України у постанові від 16.02.2016 року у справі 2а/2370/2588/2012 зазначено, що «та обставина, що сільськогосподарське підприємство не сплачує занижені суми податкового зобов'язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком. Неперерахування сільськогосподарським підприємством сум ПДВ до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в порядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою (преференцією), що надається цій категорії спеціальних суб'єктів оподаткування з урахуванням особливостей їх статусу та сфери діяльності. Однак ця пільга на них не поширюється і не звільняє їх від виконання інших обов'язків у разі настання обставин, з якими ПК пов'язує вчинення певних дій, зумовлених цим податком».

В силу вимог ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За встановлених в ході судового розгляду справи обставин, суд дійшов до переконання, що висновки податкового органу про порушення ПАТ «Березнівське птахопідприємство» пп.209.15.1 п.209.15 , пп.209.17.7, пп.209.17.17 п.209.17 ст.209 Податкового кодексу України знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Отже, фіскальним органом правомірно збільшено позивачу грошове зобовязання з ПДВ в сумі 105417 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 09.07.2015 року, а тому останнє не підлягає скасуванню в цій частині.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 09.07.2015 року, суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки в основі даного податкового повідомлення-рішення лежать висновки податкового органу про порушення ПАТ «Березнівське птахопідприємство» п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Фіскальним органом в акті перевірки зафіксовано, що «згідно з касовими книгами, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3721 «підзвітні особи», аналізом рахунку 3721, видатковими та прибутковими касовими ордерами, картками рахунку 3721 по підзвітних особах вибірковою перевіркою встановлено видачу під звіт готівки без повного звітування ними у встановленому законом порядку за раніше отримані під звіт кошти» (ст.93 акту).

Також в акті зазначено, що «згідно з карткою рахунку 372, касовою книгою, видатковими касовими ордерами підзвітна особа ОСОБА_7 08.02.2012 року отримує з каси підприємства під звіт готівкові кошти в сумі 3764 грн. (видатковий касовий ордер №58), які повертає в повному обсязі в касу підприємства 10.02.2012 року (прибутковий касовий ордер №785). При цьому, авансовий звіт підзвітною особою ОСОБА_7 не оформлявся та не подавався» (ст.93).

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від15.12.2004 року №637 та зареєстрованим Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320.

Відповідно до п.2.11 вказаного Положення видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Порядок складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт затверджений наказом Державної податкової адміністрації України 23.12.2010 року №996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №44/18782 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п.2 вказаного Порядку звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

Норма аналогічного змісту також міститься в Порядках складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 05.12.2012 року №1276, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2012 року за № 2185/22497 та затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 24.12.2013 року №845, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2014 року за №104/24881 (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, а саме: лютий 2012 року грудень 2014 року).

Судом встановлено, актом перевірки підтверджено, що у випадках, що перевірялися податковим органом, завдання поставлені перед підзвітними особами останніми виконані не були, одержані кошти не витрачалася та поверталися згідно з прибутковими касовими ордерами в касу підприємства в повному обсязі у встановлені законодавством строки, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами (том 4 а.с.6-72), а тому правових підстав для складання звітів про використання коштів підзвітними особами позивача не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2015 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 35785,17 грн., є необґрунтованим, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 09.07.2015 року, суд зазначає таке.

Дане податкове повідомлення-рішення базується на висновках фіскального органу про порушення позивачем пп.240.1.3 п.240.1 ст.240, пп.242.1.3 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України, що полягає в заниженні суми екологічного податку на загальну суму 13607,32 грн., в т.ч. за І квартал 2012 року в сумі 2765,14 грн., за ІІ квартал 2012 року в сумі 3287,66 грн., за ІІІ квартал 2012 року в сумі 3719,61 грн. та за IV квартал 2012 року в сумі 3834,91 грн.

В акті перевірки констатовано, що «протягом 2012 року підприємство здійснювало тимчасове зберігання в металевих контейнерах на своїй території відходів тваринного походження. В подальшому дані відходи було передано ДП «Костопільський ветсанзавод» на утилізацію відповідно до договору №б/н від 03.01.2012 року» (ст.72 акту перевірки).

Судом встановлено, що в процесі здійснення позивачем господарської діяльності, а саме: вирощування свійської птиці та відповідно її переробка, на підприємстві утворювалися відходи: піря, кишки, відходи промивання та очищення, птиця (падіж).

Відповідно до дозволу №562040/19 від 15.06.2011 року, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області вказані відходи мають клас небезпеки 4.

Як встановлено судом та не заперечувалося представниками позивача в судовому засіданні, протягом 2012 року позивачем згідно з договором №б/н від 03.01.2012 року, укладеним з ДП «Костопільський ветсанзавод» зазначені відходи передавалися на утилізацію, які до цього зберігалися в металевих контейнерах.

В силу вимог ст.1 Закону України «Про відходи» відходи будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Пунктом 14.1.223 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01.01.2013 року) встановлено, що розміщення відходів - зберігання (тимчасове розміщення до утилізації чи видалення) та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Згідно з пп.240.1.3 п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01.01.2013 року) платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини.

У звязку з внесенням 01.01.2013 року змін до Податкового кодексу України пп.14.1.223 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Відповідно до пп.242.1.3 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування екологічного податку є обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання.

Системний аналіз вказаних норм та встановлені обставини в їх сукупності свідчать, що відходи, які утворювалися в ході здійснення позивачем господарської діяльності, та які до їх передачі на утилізацію зберігалися в контейнерах на підприємстві, є обєктом оподаткування екологічного податку.

При цьому, суд не бере до уваги посилання представника позивача на листи Міністерства екології та природних ресурсів України, оскільки вони не проходили державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а тому відповідно не підпадають під визначення нормативно-правових актів, є такими, що носять рекомендаційний характер, а отже, ними не можуть встановлюватися чи змінюватися існуючі норми права.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню №0, судом встановлено наступне.

Зі змісту акту перевірки слідує, що в основі вказаного податкового повідомлення-рішення лежать висновки податкового органу про порушення позивачем «ст.51, ст.70, пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року №46/18784, по яких встановлено, що розрахунки форми 1-ДФ подано з перекрученими (недостовірними) відомостями, а саме: працівники, які із-за релігійного переконання відмовилися від реєстраційних номерів облікової картки не переоформили вчасно свої паспортні дані: ОСОБА_8 переоформила свої паспортні дані 08.11.2012 року, ОСОБА_9 переоформила паспортні дані 24.04.2014 року, ОСОБА_10 переоформила паспортні дані 19.02.2013 року» (с.79 акту перевірки).

Також «документальною перевіркою нараховано пеню в сумі 972,80 грн. на суму не утриманого та не перераховано податку на доходи фізичних осіб визначеного контролюючим органом у сумі 1345,65 грн., у випадку не нарахування та не перерахування податку на доходи фізичних осіб коштів з перерахованих за харчування та подарунків працівникам (по гр.ОСОБА_11)» (ст.80,81 акту перевірки).

Однак, зазначені порушення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією колективного договору, копіями звітів по податку на доходи фізичних осіб за 4 квартал 2013 року, копіями звітів по єдиному соціальному внеску за січень-лютий 2013 року, довідками з відділу кадрів та юридичного відділу підприємства, списками працівників, які перебували у трудових відносинах з ПАТ «Березнівське птахопідприємство» за період з 01.01.2009 року по 31.12.2014 року (том 4 а.с.82-247).

Судом встановлено, що працівники (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Ю.), вказані в акті перевірки, не працювали на підприємстві позивача у спірний період, а з гр.ОСОБА_11 позивач взагалі не мав трудових взаємовідносин ні за договором цивільно-правового характеру, ні за господарським договором як фізичною особою-підприємцем. Жодних доказів на спростування зазначеного та підтвердження висновків перевіряючого податковим органом в ходу судового розгляду не надано, судом не здобуто.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 29.06.2015 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на загальну суму 2176,80 грн., в т.ч. 1111,20 грн. основного платежу та 1065,60 грн. штрафних (фінансових санкцій), необґрунтоване та підлягає скасуванню.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що фіскальний орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 09.07.2015 року за №, №, № (в частині визначення грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 247227 грн.) та № та від 29.06.2015 року за № не відповідають вказаним критеріям правомірності, необґрунтовані, прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже підлягають скасуванню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 09 липня 2015 року.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 29 червня 2015 року.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 09 липня 2015 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 247 227 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства "Березнівське птахопідприємство" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Костопільської об'єднаної державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 4436, 42 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.