Справа № 288/313/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сікан В.М.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"16" травня 2016 р. Справа № 288/313/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Одемчука Є.В.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивачів ОСОБА_3

представника апелянта Яковенка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від "25" березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року визнано протиправним та скасовано рішення Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області шістнадцятої сесії VI скликання від 25.04.2012 року про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі особа, що не брала участь в справі, - ОСОБА_5 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції, провадження у справі закрити. Зазначає, що надання їй дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою не порушує права позивачів в справі, а спірні правовідносини мають характер цивільно-правових через наявність права власності у вказаних осіб на земельні ділянки.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Паволоцької сільської ради Попільнянського району, Житомирської області шістнадцятої сесії VI скликання від 25.04.2012 року надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2013 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,4531 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно Державних актів серії ЯЛ № 633042 від 17.11.2010 року та серії ЯЛ №633043 від 17.10.2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_4, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1; земельної ділянки площею 0,1432 га, яка розташована в АДРЕСА_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що наданням дозволу ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою порушено права позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України.

Так, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться один раз по кожному виду використання у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання щодо відведення земельної ділянки та як наслідок приймає відповідне рішення. Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина 2 статті 186-1 ЗК України визначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суб"єкта владних повноважень наразі реалізоване шляхом видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а відтак спір у вказаній справі стосується цивільного права співвласників земельних ділянок. Отже, суд дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства. Такий спір є цивільним, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень в якості відповідача, виходячи із сутності відносин, як цивільно-правових.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм чинного законодавства щодо правомірності рішення сільської ради, Попільнянський районний суд Житомирської області в контексті статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом» не може таким вважатись у вказаній справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від "25" березня 2015 р. скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Є.В.Одемчук

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" травня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2,3 - позивачу/позивачам:

ОСОБА_6 АДРЕСА_1,07400

ОСОБА_7 АДРЕСА_2,01001

4- відповідачу/відповідачам: Паволоцька сільська рада Попільнянського району Житомирської області вул.Містечко,14,с.Паволоч,Попільнянський район, Житомирська область,13545

5 - представнику позивачів - ОСОБА_3, с.Попільня Попільнянського району Житомирська область

6 - особі, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_5, АДРЕСА_3 - ,