Справа № 760/20106/15-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
17 травня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуюча суддя : Шелест С.Б.
Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.16р. адміністративний позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 27-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 27 місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що даний спір предметно підсудний окружному адміністративному суду; дія статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється тільки на військовослужбовців, які отримали інвалідність та були звільненні після 01.01.2007р. (дати набрання чинності нової редакції вказаної статті) або продовжують проходити військову службу, тоді як позивач звільнений з військової служби задовго до набрання чинності цієї норми; відповідачем не приймалось рішення про відмову.
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з військової служби 11.11.93р. та він отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
18.10.12р. позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №793565 від 18.10.12р.
Позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою, у якій просив направити до Міністерства оборони України пакет документів для призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 27-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08р. №499.
Київським міським комісаріатом було направлено відповідачу необхідний пакет документів для вирішення питання про призначення позивачу допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08р. №499, про що було повідомлено позивача листом від 17.08.15р. №8056.
Відповідач листом Київського 08.10.15р. №248/3/6/2649 повідомив позивача про те, що дія нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється тільки на військовослужбовців, які отримали інвалідність та були звільненні після 01.01.2007р. (дати набрання чинності нової редакції вказаної статті) або продовжують проходити військову службу. Оскільки позивач отримав інвалідність в 2012 році, звільнений з військової служби 22.12.93р., правові підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги відсутні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає не з моменту звільнення військовослужбовця, а з моменту встановлення інвалідності. Оскільки позивач отримав інвалідність у зв`язку із захворюванням, що мало місце в період проходження військової служби, то має право на виплату одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91р. № 2011-XII (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби; надалі Закон № 2011-XII) передбачалось, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом «б» пункту 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджений Постановою Кабінетів Міністрів України №499 від 28.05.08р. (надалі Порядок №499).
Пунктом 2 Постанови №499 установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Відповідно до п. 2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.
Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.
Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 16 Закону № 2011-ХІІ та зміст постанов №№ 488, 499, колегія суддів дійшла висновку про те, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
При цьому, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Такого правового висновку у справах з аналогічних правовідносин дійшов Верховний Суд України (постанови від 18.11.14р. року справа № 21-446а14; від 21.04.15р. справа№21-135а15.
Отже, з огляду на те, що інвалідність позивача настала внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження ним військової служби, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 27-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08р. №499
Не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що ним не приймалось рішення про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки заяву про таку виплату позивач адресував саме до МО України через Київський міський військовий комісаріат. Крім того, відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обов`язок щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги покладено на МО України, представник якого і заперечував право позивача на її отримання. Тобто фактично йдеться про відмову у нарахуванні допомоги.
Також не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що вказана категорія справи не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, оскільки одноразова грошова допомога військовослужбовців є однією з форм соціального захисту військовослужбовців, а відтак на спірні правовідносини поширюються положення п.4 ч.1 ст. 18 КАС України.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції сплату судового збору на подання апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення рішення у справі, судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції підлягає стягненню з апелянта у розмірі 535,92 грн.
Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд
п о с т а н о в и в :
Дана ухвала, відповідно до ч. 10 ст. 1832, ст. 254 КАС України, є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту постановлення.
Головуюча суддя Шелест С.Б.
Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.
Головуючий суддя Шелест С.Б.
Судді: Глущенко Я.Б.
Пилипенко О.Є.