Справа № 804/12892/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 р. Справа № 804/12892/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з вимогами: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 17 квітня 2015р. № 74-17 про сплату суми податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 75339,11 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що 01.07.2015 року позивачем було укладено з ОСОБА_2 Договір дарування об'єктів нерухомого майна: будівлі комерційного призначення літ.А-2, А1-1 поз.1-10, загальною площею 190,6 кв.м; комплектного постачання літ.Б-1 поз.1, загальною площею 92,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства, Договір оренди землі від 11.05.2005 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та Позивачем, припинив свою дію, у зв'язку з набуттям іншою особою права власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає що даний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.07.2015 року ОСОБА_2 поштовим зв'язком отримано податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015р. № 74-17 винесене Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, яким відповідач, керуючись положеннями пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового кодексу України, визначив суму податкового зобов'язання позивача за платежем "Орендна плата фізичних осіб" у розмірі 75339,11 грн.

Так, 11.05.2005 року між позивачем та Дніпропетровською міською радою був укладений Договір оренди землі.

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5.1. Договору оренди земельна ділянка передається в оренду по фактичному розміщенню будівель комерційного призначення та комплексного постачання.

01.07.2015 року позивачем було укладено з ОСОБА_2 Договір дарування об'єктів нерухомого майна: будівлі комерційного призначення літ.А-2, А1-1 поз.1-10, загальною площею 190,6 кв.м; комплектного постачання літ.Б-1 поз.1, загальною площею 92,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. "а", "е" ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Так частинами 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі", встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства, Договір оренди землі від 11.05.2005 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та позивачем, припинив свою дію 01.07.2015 року, у зв'язку з набуттям іншою особою права власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані на орендованій земельній ділянці.

З огляду на зазначене, суд не погоджується з доводами позивача щодо визнання податкового повідомлення рішення від 17.04.2015р. № 74-17 незаконним у зв'язку із здійсненням відчуження зазначених об'єктів нерухомості відповідно до договору дарування від 01.07.2015 року, оскільки таке відчуження відбулося після визначення податкового зобов'язання позивачу за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 75339,11 грн.

Отже і нарахування позивачу податковим органом податкового зобов'язання щодо орендної плати є правомірним, оскільки Договір оренди землі від 11.05.2005 року на час визначення податкового зобов'язання не було припинено відповідно до закону.

Тому, податкове повідомлення-рішення № 74-17 від 17 квітня 2015р. щодо стягнення з позивача 75339,11 грн. є правомірним, а доводи позивача не обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.67 та п.1 ч.2 статті 92 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пп.14.1.148 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходження земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плата за землю) разом, з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подасться у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно до п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України - посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до п.п. 17.1.7. п. 17.1. ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами роз'яснення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З вищевказаного слідує, що ОСОБА_2 не доведено ті обставини, на яких ґрунтується її позовна заява.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський