Справа № 760/2053/16-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/2053/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Демидовська А.І. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А
11 травня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Собківа Я.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про перерахунок одноразової грошової допомоги та відшкодування моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Міністерство оборони України звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 в період з 22 жовтня 1985 року по 11 грудня 1987 року проходив військову службу, а з 20 березня 1987 року по 07 грудня 1987 року приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою Оболонського районного у м. Києві військового комісаріату від 07 червня 2011 року № 116 (а.с. 16), військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с. 24-32) та посвідченням ветерана війни - інваліда війни 2 групи серії НОМЕР_2 (а.с. 15).
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0432137 від 15 червня 2014 року позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із пораненням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
За даними довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0091498, позивача з 17 червня 2014 року було визнано інвалідом ІІ групи у зв`язку із пораненням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
За твердженням позивача, з 19 червня 2014 року він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від №975 від 25.12.2013 року (надалі - Порядок) у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.
09 грудня 2015 року позивач звернувся із заявами до Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких просив прийняти відповідне рішення щодо проведення йому нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідач в особі Міністерства оборони України не визнав право позивача на отримання ним одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи, що підтверджується відсутністю прийнятого з даного питання рішення.
Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23 грудня 2015 року №11/Д-7063 позивачу також було відмовлено у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи, з посиланням на виконання цих функцій Міністерством оборони України.
Вказане стало підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.
Порядок та на умови, виплати грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в різний період часу регулювались наступними прийнятими Кабінетом Міністрів України нормативно правовими актами: Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»; Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 17.06.2014 року - день встановлення позивачу інвалідності другої групи.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Отже, при розгляді заяв та документів позивача про нарахування та виплату грошової допомоги відповідачі повинні були врахувати постанову Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, в період проходження військової служби позивачем було отримано поранення, ЗЧМТ-контузія, які згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро СМЕ № 377/ж від 16.05.2011р. за давністю утворення відповідають періоду участі позивача в бойових діях в Афганістані.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63, Афганістан входить в перелік держав, де в період з квітня 1978 р. - грудень 1989 р. велись бойові дії на їх території.
Згідно витягу з протоколу засідання №1001 від 02.06.2011 року Центральної військо-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, поранення ОСОБА_1 пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.21).
Відповідно до п. 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», призначення і виплата одноразової допомоги здійснюється на підставі документів. У разі неподання повного комплекту документів (наприклад відсутності свідоцтва про смерть у разі загибелі військовослужбовця), підстав для призначення одноразової допомоги немає. Порядок призначення та виплати допомоги: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами у обласний військовий комісаріат; комплект документів перевіряється та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються у обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.
Критично також розцінюються посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що позивач проходив військову службу та був військовослужбовцем Збройних Сил України, оскільки такі твердження спростовуються наступним.
В силу пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Крім того, з письмових заперечень Адміністрації Державної прикордонної служби України, які місяться в матеріалах справи, вбачається, що на цей час жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.
Відсутні також і нормативні приписи, які зобов`язують, або надають повноваження Адміністрації Держприкордонслужби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР.
Як свідчать матеріали даної справи, позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що сторонами не заперечується.
З цього приводу слід зазначити, що Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Прикордонні війська КДБ СРСР, відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989.
Враховуючи викладене, слід зробити висновок, що Державна прикордонна служба України до військової частини НОМЕР_3 жодного відношення ніколи не мала.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме Міністерство оборони України повинно розглянути заяву позивача щодо нарахування йому одноразової грошової допомоги по інвалідності та вжити відповідних дій по виплаті вказаної допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що проходження позивачем військової служби підтверджується матеріалами даної справи, та вірно зазначено про застосування нормативно-правових актів, які діяли на момент встановлення інвалідності позивача.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Т.Р. Вівдиченко І.Й. Петрик

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Петрик І.Й.