Справа № 824/267/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/267/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.,

сторони в судове засідання не з'явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області

про визнання протиправним актового запису та зобов'язання вчинити дії.

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила скасувати висновок від 05.04.2016 р. відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сорожинецького районного управління юстиції про відмову у внесенні змін до актового запису №51 від 12.06.1959 р.; зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області внести виправлення в актовий запис №51 від 12.06.1956 р. про народження ОСОБА_2, виправивши дату її народження з "ІНФОРМАЦІЯ_1 р." на "ІНФОРМАЦІЯ_1 р."

Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Відділ реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області в судове засідання призначене на 10.05.2016 р. не з'явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження.

Враховуючи приписи ст.122 КАС України, суд вважає, що подання сторонами клопотання про розгляд справи без його участі не є перешкодою для розгляду і вирішення справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Згідно ст. 2 Сімейного кодексу України, цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому.

Статтею 7 Сімейного кодексу України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин, відповідно до яких сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Загальні підстави виникнення прав та обов'язків матері, батька і дитини визначено ст. 121 Сімейного кодексу України, згідно яких права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст. 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім'я) або діяти без зазначення імені. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону.

Відповідно до ст. 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 р. № 2398-ІV (далі - Закон № 2398-ІV).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Стара Жадова, Сторожинецького району, Чернівецької області.

11.08.1978 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб та присвоєно прізвище ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис №27 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1

17.03.1987 р. Старожадівською сільською радою Сторожинецького району позивачці повторно видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 в якому вказана дата народження " ІНФОРМАЦІЯ_1 р." та зроблено запис за №51.

З метою внесення змін до актового запису про народження № 51, складеного 12.06.1956 р., позивачка із заявою від 01.04.2016 р. звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, в якій просила виправити місяць народження дитини з квітня на березень.

Як вбачається із матеріалів справи, до вказаної заяви додано такі документи, які підтверджують потребу внесення змін до актового запису, а саме: ксерокопію паспорта, ксерокопія свідоцтва про народження, ксерокопія про шлюб.

За результатами розгляду заяви, 05.04.2016 р. відповідачем прийнято висновок, в якому відмовлено позивачу у внесенні змін до актового запису про народження, у зв'язку з Правилами Державної реєстрації актів цивільного стану, а саме загальними нормами внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема виправлення дати народження дитини проводиться на підставі дублікату медичного свідоцтва про народження.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася в суд з позовом до відділу реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області про скасування висновку про відмову у внесенні змін до актового запису та зобов'язання внесення змін до актового запису про народження, тобто, дана справа стосується порушеного права, що виникає із сімейних відносин, у зв'язку з чим підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України, а саме в ухвалах від 11.02.2016 р. № К/800/34745/15 (справа № 813/1518/15), від 15.07.2015 р. № К/800/40873/14 (справа № 958/04-04-38), від 25.03.2015 р. № К/800/6557/15 (справа № 825/3145/14) та від 17.12.2015 р. № К/9991/7608/12 (2а-1150/10/2027).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю та роз'яснює, що спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 824/267/16-а за позовом за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області про визнання протиправним актового запису та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький