Справа № 826/12669/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2016 року 16:00 №826/12669/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизайн монтаж»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дизайн монтаж» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.04.2014 № та від 25.04.2014 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 касаційну скаргу ТОВ «Дизайн монтаж» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 16.12.2015 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 17.03.2016 суд, на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив замінити відповідача - Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на його правонаступника - Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» не відповідають фактичним обставинам справи. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій з даним контрагентом у періоді, що перевірявся. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування правомірності висновків податкового органу та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилався на матеріали акта про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР», які свідчать про відсутність у даного товариства трудових ресурсів для виконання умов договору, укладеного з позивачем. Крім того, відповідач вказав на те, що в ході перевірки та під час судового розгляду позивач не надав документів, які б підтверджували реальне виконання договору, укладеного між ТОВ «Дизайн монтаж» та ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР». За таких обставин, відповідач зазначає, що господарські операції позивача з даним контрагентом протиправно відображені у податковій та бухгалтерській звітності позивача. Вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними.

В судове засідання 19.04.2015 представники сторін не з'явились про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на підставі наказу №833 від 31.03.2014, направлення №961/22-08 від 31.03.2014 на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Дизайн монтаж» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» () за період з 01.07.2013 по 31.07.2013.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 11.04.2014 №127/1-22-08/38516042 (далі - №127/1-22-08/38516042), згідно висновків якого, відповідач встановив порушення позивачем вимог законодавства, а саме:

- пункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 96 006,00 грн.

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 101 058,00 грн.

На підставі акта перевірки №127/1-22-08/38516042 Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві винесла податкові повідомлення-рішення:

- № від 25.04.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 120 008,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 96 006,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 24 002,00 грн.

- № від 25.04.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 126 323,00 грн., з яких 101 058,00 грн. - основний платіж, 25 265,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення у порядку адміністративного оскарження, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві від 26.06.2014 №9288/10/26-15-10-06-12 та рішенням Державної фіскальної служби України від 30.07.2014 №530/6/99-99-10-01-15 скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення № від 25.04.2014 та № від 25.04.2014 - без змін.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 25.04.2014 ТОВ «Дизайн монтаж» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що між ТОВ «Дизайн монтаж» (Замовник) та ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» (Виконавець) укладено договір №1 від 01.07.2013, предметом якого є виконання послуг з розробки експозиції спеціалізованих виставок «PHARMPROM-2013» та «CleanTechExpo-2013» загальною вартість 2 000 000,00 грн.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивач надав до матеріалів справи копії актів приймання-здачі робіт та податкових накладних на загальну суму 606 350,00 грн.

Позивач не надав суду доказів проведення розрахунків за вказаним договором, однак в акті перевірки вказано про те, що розрахунки у повному обсязі проведені у безготівковій формі (а.с.16-17 Т.І) та сторони даний факт не оскаржують.

В обґрунтування реальності фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР», позивач посилався на те, роботи за договором №1 від 01.07.2013 були замовлені для забезпечення виконання договору від 07.06.2013 №07/06/С/13 про надання послуг та виконання робіт зі створення експозицій міжнародних спеціалізованих виставок «LABComplEX-2013», «PHARMPROM-2013» та «CleanTechExpo-2013», укладеного позивачем із ТОВ «Лабораторія маркетингових технологій».

Суд встановив, що умовами договору №1 від 01.07.2013 передбачено, що Виконавець зобов'язаний провести консультації та передати Замовнику матеріали у електронному вигляді у термін, передбачений договором, а Замовник зобов'язаний надати виконавцю матеріали для роботи і сплатити вартість робіт згідно акта виконаних робіт.

Однак, позивач не надав суду доказів отримання Виконавцем матеріалів для виконання робіт, а також доказів на підтвердження надання Виконавцем консультацій, зокрема, відсутні документи, які б фіксували кількість годин проведення консультацій, вартість однієї години послуг, місця надання послуг, матеріалів, підготованих виконавцем у електронному вигляді.

Надані позивачем копії актів приймання-здачі робіт не містять переліку виконаних робіт, а лише загальні дані про виконання послуг з розробки експозицій спеціалізованих виставок «PHARMPROM-2013» та «CleanTechExpo-2013», що унеможливлює встановлення об'єму виконаних робіт (наданих послуг) та визначення достовірності вартості таких робіт (послуг).

Стосовно наданих на вимогу суду копій актів передання матеріалів в електронному вигляді та схем розміщення експонентів та проектів стендів, суд відхиляє їх як належний і допустимий доказ реальності виконання ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» умов договору №1 від 01.07.2013, укладеного з позивачем, з огляду на наступне.

Умовами договору від 07.06.2013 №07/06/С/13 про надання послуг та виконання робіт зі створення експозицій міжнародних спеціалізованих виставок «LABComplEX-2013», «PHARMPROM-2013» та «CleanTechExpo-2013», укладеного позивачем із ТОВ «Лабораторія маркетингових технологій» передбачено надання останнім позивачу планів розміщення експонентів та планів всіх стендів.

Отже, плани розміщення експонентів та плани всіх стендів мали бути надані позивачу ТОВ «Лабораторія маркетингових технологій» згідно договору від 07.06.2013 №07/06/С/13 та необхідність у замовленні розробки таких планів у позивача була відсутня.

Позивач також в обґрунтування реальності взаємовідносин із ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» посилався на те, що ним було укладено договір із ПрАТ «Центр агропромислових технологій» від 20.08.2013 №35-Д3/13, який зокрема, передбачає допуск позивача, як забудовника, на площі «КиївЕкспоПлаза» для виконання робіт на виставкових заходах «PHARMPROM-2013» та «CleanTechExpo-2013».

Однак, суд зазначає, що даний договір тільки підтверджує факт допуску працівників позивача на площі «КиївЕкспоПлаза», а про ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» даний договір інформації не містить, а тому не є належним і допустимим доказом реальності взаємовідносин позивача із даним товариством.

Крім того, представник відповідача посилався на відсутність реальності господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР.», в обґрунтування чого посилався на матеріали акта ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 10.10.2013 №1270/22-07/37354227 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР.» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.06.2013 по 31.07.2013». В даному акті, зокрема, вказано про те, що ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР.» в період червень-липень 2013 року вчиняло правочини, спрямовані на ухилення від сплати податків третіми особами, в тому числі позивачем.

Відповідач вказав також на те, що у ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР.» відсутні трудові ресурси, необхідні для забезпечення виконання умов договору №1 від 01.07.2013, укладеного з позивачем, що свідчить про неможливість виконання даним товариством умов договору.

Суд встановив, що за результатами здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР» позивач включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 101 058,33 грн., а також включив до складу валових витрат суму у розмірі 255 291,67 грн.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 131 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (чинний на момент здійснення спірних правовідносин), податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Положеннями пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (чинні на момент здійснення спірних правовідносин) встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З метою з'ясування фактичних обставин справи, суд судовими повістками викликав у судове засідання ОСОБА_1 - директора ТОВ «Дизайн монтаж», ОСОБА_2 - директора ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР.» та ОСОБА_3 - директора ТОВ «Лабораторія маркетингових технологій» для дачі пояснень по суті спірних господарських операцій з позивачем, однак конверти з вказаними судовими повістками повернулися до суду не врученими, що унеможливило допитати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості свідків по даній справі.

Згідно з положеннями статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З аналізу наданих позивачем документів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем документально не підтверджено право на включення до складу валових витрат та податкового кредиту сум витрат і податку на додану вартість по операціям з ТОВ «ЕС.ДЕ.ЕР».

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що винесені Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві податкові повідомлення-рішення від 25.04.2014 № та від 25.04.2014 № є правомірними, а підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Дизайн монтаж» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський