Справа № 823/358/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року справа № 823/358/16

16 год. 00 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Бабич А.М.,

суддів: Орленко В.І., Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гришанова Д.Є.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Старовойт О.М. (згідно з довіреністю);

представників третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору:

Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Черкаській області - Гаврилова Д.О. (згідно з посадою),

Управління державного агентства рибного господарства України у Черкаській області - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Черкаській області, Управління державного агентства рибного господарства України у Черкаській області, - про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державного агентства рибного господарства України (далі - відповідач) з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень (вх.№4426/16 від 28.04.2016) просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо запропонування йому посади начальника, заступника начальника Управління державного агентства рибного господарства України в Черкаській області, а також інші посади за тією ж спеціальністю, кваліфікацією у відповідача, управліннях відповідача в інших областях;

зобов'язати відповідача запропонувати йому посади начальника, заступника начальника Управління державного агентства рибного господарства України в Черкаській області, а також інші посади за тією ж спеціальністю, кваліфікацією у відповідача та його управліннях в інших областях.

Позов мотивовано тим, що з огляду на процес ліквідації органу, який очолює позивач, його повідомлено про звільнення з роботи з 16.02.2016, однак не запропоновано іншої роботи, у т.ч. в новоствореному органі, який входить до складу відповідача і виконувати функції ліквідованого державного органу. Тому позивач вважає, що порушеного його право на державну службу.

Відповідач проти задоволення позову надіслав письмові заперечення, в яких просив врахувати, що ліквідація очолюваного позивачем органу відбувається без правонаступництва, що виключає обов'язок відповідача пропонувати посади позивачу, а також, що на посаду в новоутвореному органі оголошено конкурс, в якому позивач не забажав взяти участь. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Залучене судом як третя особа на стороні відповідача Управління державного агентства рибного господарства України у Черкаській області надіслало суду письмові пояснення, в яких підтримало правову позицію позивача та просило задовольнити позов.

Представники осіб, які беруть участь у справі, підтримали викладені правові позиції та просили їх задовольнити.

Заслухавши їх пояснення, доводи та міркування, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Суд встановив, що наказом відповідача від 26.11.2013 №95-ТО позивача на підставі заяви призначено на посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Черкаській області. Зазначене Управління має статус юридичної особи ().

Кабінет Міністрів України постановою від 30.09.2015 №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи відповідача у справі та погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як його структурних підрозділів. Пунктом 3 цієї Постанови КМУ встановлено правонаступника їх майна - відповідне Агентство.

У перелік ліквідованих органів ввійшов орган, який очолює позивач, а новостворених - Управління Державного агентства рибного господарства України в Черкаській області (без статусу юридичної особи).

На виконання вказаного акту відповідач 14.12.2015 наказом №383 затвердив власну нову структуру та штатний розпис і 14.12.2015 наказом №171-О оголосив конкурс на заміщення вакантних посад, у т.ч. - начальника та заступника його структурного підрозділу - Управління Державного агентства рибного господарства України в Черкаській області. Повторний конкурс також призначався наказом відповідача від 24.03.2016 №92.

Суд встановив, що позивач не виявив бажання взяти участь у конкурсах на зазначені посади.

30.11.2015 №369 відповідач видав наказ щодо ліквідації до кінця 2015 року зазначених територіальних органів-юридичних осіб і затвердження орієнтовного плану заходів, пов'язаних з такою ліквідацією, для голів ліквідаційних комісій. Серед них у т.ч.: письмове попередження працівників територіального органу до 09.12.2015 про майбутнє їх вивільнення, вивільнення працівників через 2 місяці після такого попередження; передача майна центральному органу; складання та затвердження ліквідаційного балансу - до двох днів з дати такої передачі.

Суд врахував, що призначення та звільнення з посади, на якій перебуває позивач, є виключним повноваженням відповідача і до зазначеного терміну відповідні заходи з ліквідації головою ліквідаційної комісії очолюваного позивачем органу Гавриловим В.О. не виконані, у т.ч. щодо звільнення працівників.

Разом з тим, 16.12.2015 позивачу вручене письмове попередження відповідача про його наступне вивільнення з займаної посади відповідно до ст.49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) за пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП (а.с.99). Дату запланованого звільнення попередження не містить. Станом на час судового розгляду справи позивач продовжує обіймати посаду начальника державного органу, що підлягає ліквідації за вищевказаним рішенням Уряду.

За поясненнями в судових засіданнях представника очолюваного позивачем органу, що виконує обов'язки голови ліквідаційної комісії, всі працівники попереджені про майбутнє вивільнення, проте жоден працівник не звільнений і ліквідаційний баланс не затверджений.

Врахувавши вищевстановлені обставини справи суд дійшов висновку про обґрунтованість посилань позивача щодо обов'язку відповідача запропонувати йому до часу звільнення у випадку ліквідації іншої роботи, що пов'язане з наступним.

По-перше, суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, врегульовані Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон №3723-ХІІ).

Ч.1 ст.15 вказаного Закону передбачено, що прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Конкурсний відбір на заміщення вакантних посад державних службовців здійснюється на підставі Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2002 року №169, п.3 якого визначено, що для проведення відбору кандидатів на заміщення вакантних посад державних службовців наказом (розпорядженням) керівника відповідного державного органу, який здійснює призначення на посаду державного службовця, утворюється конкурсна комісія у складі голови, секретаря і членів комісії.

Суд звернув увагу, що Законом №3723-ХІІ не врегульоване питання попередження працівників про наступне вивільнення під час ліквідації державного органу.

Ч.7 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). У зв'язку з цим для оцінки доводів сторін щодо оскаржуваних дій з попередження про вивільнення та пропозиції нової посади суд керувався нормами КЗпП.

По-друге, згідно з ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З буквального тлумачення наведених положень КЗпП суд дійшов висновку, що власник (або уповноважений ним орган) (а отже відповідач у справі, який приймав позивача на роботу) зобов'язаний повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці (тобто не має права звільнити працівника з відповідних підстав раніше вказаного терміну) та повинен запропонувати іншу роботу. Тобто обов'язку пропонувати посаду, яку раніше обіймав працівник, зазначена норма закону не містить, з огляду на що відповідний довід позивача суд вважає безпідставним.

Суд з'ясував, що згідно з дипломом спеціаліста серії НОМЕР_1 від 05.02.2007 позивач має спеціальність «Маркетинг» та здобув кваліфікацію економіста-маркетолога. Крім того, відповідно до диплому магістра серії НОМЕР_2 від 25.02.2015 має спеціальність «Екологія та охорона навколишнього середовища» та здобув кваліфікацію магістра з екології». Доказів з приводу відсутності іншої роботи у відповідача за вказаними спеціальностями і кваліфікаціями позивача, а також доказів затверджених кваліфікаційних вимог до посад у новостворених територіальних органах відповідача сторони не надали.

Суд встановив, що позивач не звертався з письмовою заявою до відповідача щодо його переведення на іншу роботу. Водночас звертався з заявою від 28.12.2015, в якій ставив вимогу запропонувати йому виключно рівнозначну посаду за його спеціальністю, кваліфікацією і виключно в новоутвореному Управлінні Державного агентства рибного господарства України в Черкаській області, на що отримав листом від 05.02.2016 відмову з огляду на неподання позивачем документів на участь у конкурсі на заміщення посад начальника чи заступника відповідного органу.

Суд акцентує, що нормами КЗпП роботодавця не наділено безумовним обов'язком звільнити працівника протягом двох місяців з моменту його попередження про наступне вивільнення. На час звернення позивача в суд за захистом трудових прав його не звільнено, державну службу не припинено, а у відповідачів нема перешкод запропонувати будь-які інші, рівнозначні його посади дотримуючись, при цьому, встановленої гарантії працівника: попередити не пізніш, як за 2 місяці.

Зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є підставою для припинення трудового договору відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Однак звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З вищенаведеного вбачається, що дотримання роботодавцем обов'язку пропозиції іншої роботи є виключно умовою (гарантією) для звільнення. Тож до часу звільнення позивача відсутність пропозицій працевлаштування не є протиправною бездіяльністю. Суд не наділений повноваженням підміняти державний орган та вирішувати питання, що належать до виключної компетенції роботодавця. Крім того, відсутність заяви працівника про його переведення є перешкодою для вчинення роботодавцем дій зі зміни місця роботи, посади, інших істотних умов його праці.

Питання переведення працівника під час реорганізації державного органу вирішується під час його ліквідації та вивільнення усіх працівників. Однак згідно з даними ЄДРПОУ станом на час розгляду справи очолювана позивачем установа не припинила свою діяльність, питання про звільнення позивача не вирішено, наказ відповідача про конкурсний відбір на посади начальників його новоутворених територіальних органів не скасований.

Правова позиція Верховного суду України, що за встановленої законодавством можливості ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи, судом не взята до уваги, оскільки вона прийнята за інших фактичних обставин справи, адже зазначений Суд її викладав у спорах щодо оскарження вивільнень працівників державних органів. У цій справі предмет спору не ідентичний і позивач не є звільненим.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У свою чергу, ст.2 КАС України встановлює обов'язок адміністративного суду захистити саме порушені права позивача.

Вищевстановлені обставини справи, як і відсутність заяв позивача на переведення на будь-яку посаду відповідача, свідчать про відсутність на час звернення до суду з позовом порушень відповідачем його прав.

Тому, врахувавши викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Державного агентства рибного господарства України щодо запропонування йому посади начальника, заступника начальника Управління державного агентства рибного господарства України у Черкаській області, а також інші посади за тією ж спеціальністю, кваліфікацією в Державному агентстві рибного господарства України, Управліннях державного агентства рибного господарства України в інших областях та зобов'язання Державного агентства рибного господарства України запропонувати ОСОБА_1 вищевказані посади - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного її тексту. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Головуючий суддя А.М. Бабич

Суддя В.І. Орленко

Суддя О.А. Рідзель

Повний текст постанови виготовлений 16.05.2016