Справа № 1170/2а-5115/11
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2012 року Справа № 1170/2а-5115/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого-судді Л.І. Хилько

при секретарі - Бабіч О.В.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді адміністративну справу за позовом Олександрівського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 11 048, 60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Олександрівський районний центр зайнятості (надалі по тексту позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту відповідач) про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 11 048,60 грн..

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до інформації державного реєстратора Олександрівської районної державної адміністрації від 09.11.2011 року встановлено, що відповідач з 18.07.2000 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, тим самим відноситься до зайнятого населення на підставі п.п. б ч. 3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення».

Даний факт відповідач від Олександрівського РЦЗ приховав.

В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання з'явився, позов визнав у повному обсязі, та просив проводити стягнення боргу частинами.

Згідно ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 18.01.2012 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 23.01.2012 р., про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних причин.

Статтею 17 ч.1 п.4 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.3 ч.1п. 7 КАС України субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У частині 1 статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року N 803-XII "Про зайнятість населення" встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

У статті 19 цього Закону визначено обов'язки та права державної служби зайнятості, серед яких, зокрема: розпоряджатися в установленому законодавством порядку коштами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; в установленому законодавством порядку подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення.

Судом встановлено, що відповідач 22.09.2005 р. звернулася з заявою до позивача про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю в якій зазначив, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує (а.с.16).

На підставі цієї заяви, відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»від 02.03.2000 р. №1533-ІІІ та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. №307, відповідачу було призначено виплату допомоги по безробіттю з 22.09.2005 року по 18.04.2006 року та виплачено за даний період 1383,07 грн. допомоги по безробіттю (а.с.9, 14-15, 28).

19.04.2006 року відповідача було працевлаштовано за договором Олександрівського РЦЗ з ДП «Тясмин-Агро»щодо надання дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних (а.с.14).

Всього, згідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за період з 19.04.2006 року по 18.04.2007 року ДП «Тясмин-Агро»на оплату праці відповідача було перераховано 7240,91 грн. (а.с.10).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», фондом може надаватися дотація роботодавцям для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце, у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік.

Можливості та обсяги надання дотацій визначаються правлінням Фонду виходячи з фінансового стану Фонду.

Порядок надання роботодавцю дотації для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце, встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики за погодженням з правлінням Фонду.

02.08.2001 року відповідач знову став на облік до Олександрівського РЦЗ (а.с.11-13). З 13.08.2011 року по 14.10.2011 року відповідач отримав 2424,62 грн. допомоги по безробіттю (а.с.9, 29).

Як встановлено в судовому засіданні, при кожній реєстрації в Олександрівському РЦЗ відповідач надав заяву про те, що як субєкт підприємницької діяльності не зареєстрований (а.с.13, 16).

На підставі Акту №329 від 10.11.2011 року «Про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»встановлено, що в ході спільної перевірки з Контрольно-ревізійним управлінням було виявлено, що ОСОБА_2, перебуваючи на обліку в Олександрівському РЦЗ, одночасно був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Згідно відповіді на запит державного реєстратора Олександрійської РДА №52/10-05 від 09.11.2011 року дані про реєстрацію особи 18.07.2000 року як підприємця було підтверджено. ОСОБА_2 перебував на обліку в Олександрівському РЦЗ з 22.09.2005 року по 19.04.2006 року, та з 09.08.2011 року по 15.10.2011 року (а.с.8).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення»від 01.03.1991 р. №803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість це діяльність громадян, повязана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

На підставі п. б ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Згідно ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», державна політика України зайнятості населення базується на таких принципах:

- забезпечення рівних можливостей усім громадянам, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, віку, політичних переконань, ставлення до релігії, в реалізації права на вільний вибір виду діяльності відповідно до здібностей та професійної підготовки з урахуванням особистих інтересів і суспільних потреб;

- сприяння забезпеченню ефективної зайнятості, запобіганню безробіттю, створенню нових робочих місць та умов для розвитку підприємництва;

- координації діяльності у сфері зайнятості з іншими напрямами економічної і соціальної політики на основі державної та регіональних програм зайнятості;

- співробітництва професійних спілок, асоціацій (спілок) підприємців, власників підприємств, установ, організацій або уповноважених ними органів у взаємодії з органами державного управління в розробці, реалізації та контролі за виконанням заходів щодо забезпечення зайнятості населення;

- міжнародного співробітництва у вирішенні проблем зайнятості населення, включаючи працю громадян України за кордоном та іноземних громадян в Україні.

Відповідно до ч.2. ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 цієї статті, передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. №307 якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 02.12.2011 року (а.с.17), відповідач 18.07.2000 року зареєстрований Олександрівською районною державною адміністрацією як субєкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, реєстраційний номер ФОП ЄДР 9, стан ФОП в стані припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, відповідач під час перебування на обліку в Олександрівському районному центрі зайнятості в період з 22.09.2005 року по 19.04.2006 року, та з 09.08.2011 року по 15.10.2011 року був зареєстрований як приватний підприємець, що підтверджується Актом №329 від 10.11.2011 р. (а.с.8), Витягом з ЄДР (а.с.17), тому належав до категорії зайнятого населення і тому не мав права на отримання статусу безробітного, на отримання допомоги по безробіттю та інших видів соціального забезпечення, та незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 3 807,69 грн. (а.с.28-29).

Відомостей про припинення підприємницької діяльності відповідача, внесеними у встановленому законом порядку до Державного реєстру, суду позивачем та відповідачем не надано.

Згідно абзацу другому частини 15 статті 47 Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

На підставі наказу директора Олександрівського районного центру зайнятості №472 від 10.11.2011 року «Про повернення допомоги по безробіттю»(а.с.17) було направлено на адресу відповідача претензію від 11.11.2011 р. №03-1161 на 11 048,60 грн. (а.с.6), згідно якої відповідачу було запропоновано протягом пятнадцяти календарних днів з дня отримання повідомлення перерахувати претензійну суму 11 048,60 грн.. Дану претензію було направлено на адресу відповідача (вул. Набережна, 90, с. Стара Осота, Олександрівський район, Кіровоградська область), та отримана ним 17.11.2011 року, про що свідчить поштове повідомлення про отримання (а.с.7).

У встановленому порядку відповідач не повернуто претензійну суму 11 048,60 грн., отриману ним як допомогу по безробіттю.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що відповідач порушила вимоги ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»і згідно ч.3 ст.36 вказаного Закону дані кошти повинні бути повернуті відповідачем.

Відповідно до п.7.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №357 від 20.03.2006 року, у разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, позовні вимоги щодо стягнення допомоги по безробіттю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 86,94, 159-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (27311, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Стара Осота, вул. Набережна, 90, ід. код НОМЕР_1) на користь Олександрівського районного центру зайнятості (27300, Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Перемоги, 1, код ЄДРПОУ - 20654442) суму незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 11 048 (одинадцять тисяч сорок вісім) грн. 60 коп..

3. Судові витрати віднести на рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 03.03.2012 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3