Справа № 183/2196/13-а
Суддя: Городецький Д. І.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/2196/13-а
№ 2-а/183/3/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 травня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Городецького Д.І.,

секретаря Макаренко А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

15 серпня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», треті особи - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення.

05 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з уточненим позовом до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», треті особи - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс», Комунальне підприємство «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 27 березня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучене Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд»

Ухвалою суду від 21 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс» було виключене з числі третіх осіб у справі в зв'язку припиненням юридичної особи.

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_3 посилалася на те, що Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 21.11.2007 року було прийнято рішення №1012 про оформлення права власності на І чергу комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області за ТОВ «Інтер Плюс».

Зазначене рішення прийнято на підставі заяви ОСОБА_4, викладеної в простій письмовій формі про передачу нерухомого майна ТОВ "Інтер Плюс».

Позивач зазначив, що вважає вищенаведене рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, виданого виконавчим комітетом Новомосковської міської ради від 12.07.2004 року, комплекс І-черга хлібоприймального пункту належав на праві власності: 1/2 частина фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4; 1/2 частина - Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Плюс".

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Суб'єктом права приватної власності, згідно до вимог статті 325 Цивільного Кодексу України є фізичні особи.

Позивач зазначив в заяві, що Цивільний кодекс України не встановлює такого суб'єкта власності, як фізична особа - підприємець.

Згідно листа Мін'юсту від 11.01.2007, №19-32/2 "Роз'яснення порядку реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна залежно від форм власності» встановлено наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (стаття 51).

Цивільний кодекс України передбачає, що учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні особи (частина перша статті 2 та частина перша статті 318). Цивільним кодексом України не передбачений такий суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.

Зазначений факт підтверджується пунктами 2.4, 6.2.2., 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 згідно якого, звернутися за реєстрацією права власності на нерухоме майно та отримати свідоцтво на право власності можуть виключно фізичні особи або юридичні особи.

Таким чином, право власності на нерухоме майно може реєструватись тільки за фізичною особою, а не за фізичною особою-підприємцем.

Позивач ОСОБА_3 посилалася також на те, що при прийнятті рішення Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області було порушено її право, як співвласника нерухомого майна.

Спірне нерухоме майно було придбано нею та ОСОБА_4 за спільні кошти, в період шлюбу, який зареєстрований відділом РАГС м. Новомосковська Дніпропетровської області 03.12.1988 року.

Під час шлюбу вона та ОСОБА_4 вели спільно господарство, заробляли кошти на родину, за спільні кошти придбали комплекс промбази, будували складські приміщення, хлібоприймальний пункт за адресою АДРЕСА_1.

Для здійснення підприємницької діяльності в 2001 році вони зареєстрували ТОВ «Інтер Плюс» з долею в статутному капіталі 50x50.

Передаючи 1/2 частку хлібоприймального пункту Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Плюс", ОСОБА_4 фактично здійснено відчуження вже зареєстрованого права власності.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють нотаріальні дії: посвідчують правочини.

Статтею 55 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється.

Відповідно до п.43 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №20/5 в редакції, чинної на час укладення правочину, було передбачено, що правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, які подаються для нотаріального посвідчення, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами.

Згідно п.44. зазначеної вище Інструкції дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше встановлено домовленістю між ними.

Правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України.

Позивач зазначила в заяві, що Новомосковська міська рада, приймаючи рішення про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна, на підставі заяви ОСОБА_4 про передачу 1/2 частку хлібоприймального пункту - ТОВ "Інтер Плюс", здійснила повноваження нотаріуса.

Порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно регулюється Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2009р. № 7/5 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. № 157/6445

Як вбачається з рішення № 1012 від 21.11.2007 року, Новомосковська міська рада керувалась підпунктом 6.1. пункту 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002p. За № 157/6445.

Відповідно до підпункту 6.1. пункту 6 Положення передбачено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком установленої форми: а) місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування у випадках, встановлених зазначеними пунктами Положення.

В той же час, приймаючи рішення № 1012 від 21.11.07р., відповідач не навів жодної з підстав, яка б надавала право на оформлення права власності на комплекс хлібоприймального пункту за ТОВ "Інтер Пліос»".

Крім того, ОСОБА_4, передаючи 1/2 частки 1-черги комплексу хлібоприймального пункту будь-якої господарської діяльності не здійснював.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, в той же час, передаючи частку належного йому нерухомого майна, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 будь якої економічної вигоди для себе не отримав.

В зв'язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_3 просила суд визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області №1012 від 21.11.2007 року «Про оформлення права власності на І чергу комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1 за ТОВ «Інтер Плюс».

В судовому засіданні представник позивача підтримали позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги ОСОБА_3

Представник відповідача - Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений.

Комунальне підприємство «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», як третя особа, в своїй заяві просило суд розглядати справу без участі його представника.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що товариство є власником І-ї черги комплексу хлібоприймального пункту, розташованого по АДРЕСА_1. Позов ОСОБА_3 необґрунтований, оскільки майно фізичної особи-підприємця, яке ним придбане й використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність,відповідно до ст. 57 СК України, а не як об 'єкт спільної сумісної власності подружжя, до якого застосовуються приписи статей 60, 61 зазначеного Кодексу.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03 грудня 1988 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, актовий запис № 650, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12.07.2004 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради депутатів, ОСОБА_4 (приватний підприємець) був власником 1/2 частини нерухомого майна - комплексу І-ї черги хлібоприймального пункту, розташованого по АДРЕСА_1; власником іншої 1/2 частини нерухомого майна в свідоцтві зазначене Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс».

21.11.2007 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області було прийняте рішення № 1012 «Про оформлення права власності на І чергу комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1» у відповідності до якого зазначено, що розглянувши заяву приватного підприємця ОСОБА_4 про передачу 1/2 частки І-ї черги комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1 співвласнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс», керуючись п. 6.1. Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», виконавчий комітет Новомосковської міської ради вирішив: оформити право власності на І-шу чергу комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс».

Судом встановлено, що у відповідності до Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, від 26.11.2008 року, власником першої та другої черги комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд».

На підставі ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_3 посилалася на те що рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради 21.11.2007 року № 1012 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та порушує її права.

В той же час, самі по собі порушення чи невідповідність вимогам діючого законодавства, які допущені при прийнятті рішення виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування не можуть бути підставою для скасування такого рішення за позовом, в даному випадку - фізичної особи.

Позов про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування може бути задоволений тільки в тому випадку, коли при прийнятті такого рішення були порушені права та інтереси, в даному випадку - позивача, як фізичної особи.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до наступного.

Статтями 57 та 60 Сімейного кодексу України, визначається правовий режим майна подружжя, яке розподіляється на майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка та спільне сумісне майно подружжя.

У відповідності до ст. 60 СК України, 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що 14 травня 2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесене рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Новомосковської міської ради Новомосковського міжрайонного бюро технічної інвентаризації", Товариства з обмежено відповідальністю "Інтер плюс", ОСОБА_4 про скасування рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, свідоцтва про право власності та його державну реєстрацію.

Судом частково задоволені позовні вимоги, винесене рішення про скасування рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 1012 від 21.11.2007 року "Про оформлення права власності на 1 чергу комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1 за ТОВ "Інтер Плюс"; визнане недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.11.2007 року серії САА № 144530, яким засвідчено, що перша черга хлібоприймального пункту розташованого пресою АДРЕСА_1 належить ТОВ "Інтер Плюс"; скасована державна реєстрація права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - першої черги комплексу хлібоприймального пункту за ТОВ "Інтер Плюс".

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2013 року було скасоване рішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Новомосковської міської ради Новомосковського міжрайонного бюро технічної інвентаризації", Товариства з обмежено відповідальністю "Інтер плюс", ОСОБА_4 про скасування рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, свідоцтва про право власності та його державну реєстрацію, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, Апеляційним судом Дніпропетровської області було зазначено, що ОСОБА_3 не надала доказів того, що спірне майно - перша черга комплексу хлібоприймального пункту по АДРЕСА_1, є спільним сумісним майном подружжя.

Крім того, відповідно до ст. 59 СК України, той з подружжя, який є власником майна. визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України "Про підприємництво".

Принципами підприємництва, зокрема, є вільний вибір діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, вільне розпорядження прибутком, що залишається після внесення платежів, установлених законодавством, тощо.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Свобода договору полягає, зокрема, у вільному вияві волі сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо. Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб - підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності.

Апеляційний суд дійшов до висновку, що навіть і в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половину вартості внесеного майна, в разі поділу майна подружжя (а не визнавати право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Оскільки позивач ОСОБА_3 не надала суду доказів порушення її прав, суд приходить до висновку, що в задоволенні її вимог належить відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.2, 11, 69, 71, 158-159, 162, 163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.І. Городецький