Справа № 804/887/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2016 року справа № 804/887/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі № 804/887/16 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та виплату вихідної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги; та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу судді у звязку з виходом у відставку в розмірі 234260,00 грн. у звязку з виходом у відставку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року даний позов задоволено.

Відповідач не погодився із постановою суду та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати судове рішенні та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, була виключена норма частини першої статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус судів», згідно якої судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. За таких обставин вважає, що діючи в межах та на підставі Закону був позбавлений можливості здійснити виплату такої допомоги.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 22 червня 1987 працювала на посаді судді Синельниківського районного суду, а з 21 жовтня 1999 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

В березні 2015 року позивачем, за наявності необхідного стажу роботи на посаді судді, було подано заяву про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIII ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у відставку, відповідно до п. 9 ст. 126 Конституції України.

Згідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року № 183/к позивача було відраховано зі штату суду з 20 листопада 2015 року, у звязку з виходом у відставку, про що здійснено запис в трудовій книжці. Стаж роботи склав 28 років 4 місяці 29 днів, що не є спірним.

28.12.2015 року позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з проханням здійснити нарахування та виплатити їй передбачену ч. 1 ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом відповідача від 11.01.2016 року за № Б-с-11 було відмовлено ОСОБА_1 у такій виплаті у звязку із тим, що таке право в редакції закону, що діяв на час прийняття постанови про звільнення позивача, передбачено не було (а.с. 30-31).

Вказані обставини не є спірними та знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», чинного на момент отримання ОСОБА_1 права на відставку та отримання такої допомоги відповідно, є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки положеннями статті 22 Конституції України чітко визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010р. №2453-VІ, (в редакції до 01.04.2014 року) - суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Також, згідно ч. 1 ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010р. №2453-VI, (в редакції до 01.04.2014 року) - судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

З 01 квітня 2014 року у звязку із прийняттям Верховною Радою України Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014р. №1166-VІІ, стаття 136 із Закону України №2453-VI від 07.07.2010р. була виключена.

Відтак, як на момент подання позивачем заяви про відставку, так і на момент його виходу у відставку, законодавством право на отримання вихідної допомоги при виході судді у відставку передбачено не було.

Слід також зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відтак, оскільки відмова у виплаті такої допомоги відповідачем зумовлена внесенням парламентом змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими скасовано виплату вихідної допомоги, і такі законодавчі зміни не були визнані неконституційними, то підстав для виплати такої допомоги з 01.04.2014 р. не має.

Також слід зазначити, що колегія суддів визнає неспроможними доводи позивача про те, що він набув право на отримання вихідної допомоги ще до 01.04.2014 року після набуття 20-річного стажу роботи на посаді судді, оскільки юридична конструкція статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повязувала право на вихідну допомогу не із набуттям певного стажу чи віку, а із юридичним фактом виходу у відставку, який у спірних правовідносинах виник вже після виключення із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статті 136.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права і безпідставно задовольнив позовні вимоги, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі № 804/887/16 скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та виплату вихідної допомоги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко