Справа № 804/386/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2016 р. Справа № 804/386/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі - Татаренко Ю.В. за участю: представника позивача - Василець Ю.В. представника відповідача - Гагарського А.П. свідка - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем безпідставно зроблено висновок щодо відсутності виконання робіт та укладання угод з метою настання реальних наслідків, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства України здійснення угоди підтверджується первинними документами та відповідачем не надано доказів, щодо не підтвердження виконання робіт за договором укладеним з ТОВ "Люкс Кепітал".
Позивач вважає висновки податкового органу такими, що не відповідають дійсності, а винесене на їх підставі податкове повідомлення-рішення таким, що порушує норми чинного законодавства.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та зазначила, що операції по проведенню реконструкції нерухомого майна - ремонтних робіт є реальними і підтверджуються первинними документами і вважати їх нереальними не має підстави.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивачем було заявлено до участі в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, суд вважає, що вказана особа не може брати участі в розгляді даної справи, оскільки при встановлені її анкетних даних, особа не надала пояснень, які мають істотне значення, оскільки ОСОБА_4 не зміг надати пояснень, щодо діяльності підприємства ТОВ «ТБ «Хімінтер».
Свідок ОСОБА_5 зазначила, що працювала на підприємстві бухгалтером, щодо предмету спору зазначила, що за час її роботи неодноразово були випадки фактичного не виконання договорів з приводу охорони підприємства, а саме охоронними агентствами не було вжито заходів з охорони підприємства позивача, особи, які мали виконувати охорону підприємства охорону не здійснювали і взагалі були відсутні, з приводу вказаного факту були складені відповідні претензії.
Свідок ОСОБА_6 зазначив, що він працює директором на підприємстві «ОДА Професіонал», на питання з приводу графіку охорони території, кількості охоронців, які взагалі працювали на підприємстві, та вантажів які мали супроводжуватися відповів, що не може пригадати.
Заслухавши пояснення представників сторін, що приймають участь у справі, свідка ОСОБА_6, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
За результатами перевірки податковим органом встановлені порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 501623, грн., а саме: в березні 2014р. на суму ПДВ - 501 623,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2014р. між ТОВ "МС Девелопмент" (Замовник) та ТОВ "Люкс Кепітал" (Підрядник) було укладено Договір підряду № 08/1 та 01.02.204р. Додаткова угода, відповідно до якого Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на свій ризик відповідно до проектної документації та умов договору виконати та здати закінчені роботи, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи. Найменування та місцезнаходження об'єктів, на яких проводяться роботи за цим Договором зазначаються у Додатках до цього Договору.
На виконання умов договору №08/1 31.03.2014р. було складено акти приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014р., а саме:
- №638 щодо ремонту підлоги об'єкту розташованого за адресою: м. Керч, вул. Леніна, б.37 на загальну суму 655084,42 грн., в т.ч. ПДВ-109180,74грн.;
Також, позивачем на виконання умов даного договору були надані: податкові накладні, довідки про вартість виконаних робіт, підсумкові відомості ресурсів, розрахунки цін на загальну суму 3009739,26 грн. (у т.ч. ПДВ-501623,21 грн.).
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Так позивачем не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з ТОВ "Люкс Кепітал" в березні 2014 року, а надані позивачем первинні бухгалтерські документи не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки не містять таких обов'язкових реквізитів як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій.
Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.
Норми аналогічного змісту містить "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.
Згідно п. 2.4 даного Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений даний документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.2.16 даного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Судом встановлено, що надані позивачем документи на підтвердження реального характеру господарських операцій, на підставі яких здійснено бухгалтерський та податковий облік цих господарських операцій, не відповідають вищевказаним вимогам законодавства до первинних документів і тому не підтверджують реальності відображених в них фактів.
Так, зі складених локальних смет та договірних цін по кожному об'єкту ремонту вбачається, що в них визначено види та обсяг робіт і їх вартість станом на 01.03.2014 року, тобто в будь-якому разі до початку ремонтних робіт. При цьому із цих документів неможливо встановити дату та місце їх складання, а також особисті данні осіб, які їх підписали в графі "керівник" від сторін договору. При цьому посилань на наявність субпідрядних організацій ці документи не містять.
Як передбачено умовами договору підряду, позивачем як підтвердження факту виконання ремонтних робіт надано суду акти прийняття виконаних будівельних робіт, підсумкові відомості ресурсів та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 року по кожному із цих об'єктів. які розташовані в п'яти різних містах України. При цьому кожний із цих документів підписаний однією датою - 31 березня 2014 року, але також не містить вказівки на місце їх складання особистих даних осіб, які їх підписали як підрядник та замовник. При цьому вказані документи не містять даних про притягнення субпідрядних організацій для виконання зазначених в документах будівельних робіт.
Таким чином, зазначені документи не відповідають вимогам для первинних документів, тому не можуть бути підставою для здійснення бухгалтерського та податкового обліку. Крім того, це обумовлено ще і невідповідністю їх змісту фактичним обставинам.
Так, відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V ПК України.
Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).
Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
З аналізу зазначених норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.
Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.
Проаналізувавши норми права, суд вважає, що підставою для включення сум за господарськими операціями до податкового кредиту є належним чином оформленні первинні бухгалтерські документи, які засвідчують зміст господарської операції, за умови реального вчинення дій по виконанню господарської операції.
Надаючи оцінку реальності здійснення спірних господарських операцій відповідно до їх змісту, відображеному у наданих позивачем документах, колегія суддів звертає увагу на неможливість їх вчинення контрагентом позивача виходячи із обсягів, наявності трудових та виробничих ресурсів, а також реальності їх у часі.
Так, згідно даних щодо сум доходів, нарахованих найманим працівникам, по ТОВ "Люкс Кепітал", на протязі березня 2014 року, коли згідно документів підлягали виконанню будівельні роботи, на підприємстві працювало 9 осіб та ще 2 особи були звільнені 18.03.2014 року. При цьому, згідно наданих документів, контрагент протягом лише березня 2014 року виконав великий обсяг будівельних робіт на суму більше 3 млн.грн. на 11 об'єктах у п'яти різних містах України одночасно.
При цьому в документах відсутні данні про притягнення до виконання робіт субпідрядних організацій. При цьому суд звертає увагу, що згідно п. 4.1.20 договору підряду залучення підрядником субпідрядних організацій потребує обов'язкової письмової згоди замовника. під час судового розгляду позивачем не надано доказів ані залучення до робіт субпідрядних організацій, ані звернення підрядника до нього за дозволом про це та надання такого дозволу.
Судом встановлено, що виконавець ремонтно-будівельних робіт підбирався за конкурсною процедурою на підставі відкрито оголошеного конкурсу за наслідками оцінки отриманих пропозицій. Натомість жодних доказів щодо обставин оголошення та проведення такого конкурсу позивачем не надано. При цьому суд звертає увагу на те, що ТОВ "Люкс Кепітал" не є підприємством, яке спеціалізується на ремонтно-будівельних роботах та має ліцензію та дозволи на цей вид діяльності, в той час як сам позивач є підприємством, яке за основними видами діяльності здійснює будівництво житлових і нежитлових будівель.
Крім того, суд зазначає, що позивач на вимогу суду не зміг надати передбачені п. 4.1.1 договору підряду проектно-кошторисну документацію, а також оформлені для виконання будівельних робіт дозволи відповідних контролюючих органів у сфері будівництва.
Доводи представника позивача про те, що на об'єктах нерухомості здійснювався поточний ремонт, проведення якого не потребує ані дозвільних документів, ані ліцензії на будівництво у виконавця цих робіт є необґрунтованими, оскільки з наданих позивачем документів вбачається, що позивач замовив і отримав саме будівельні роботи, які полягали у реконструкції як підлог, так і покрівель, в тому числі із їх демонтажем та будівництвом нових, що відносить до будівельних робіт.
Також суд звертає увагу на те, що позивач у відповідності до умов договорів оренди не зміг надати доказів отримання згоди власників приміщення на проведення таких будівельних робіт.
Крім того, позивачем не надано документів, що підтверджують факт передачі підряднику об'єктів для будівельних робіт, за актами, як це передбачено пунктом 4.1.2. договору підряду.
Більш того, позивачем також не було надано суду жодних документів, які б підтверджували зв'язок отриманих від контрагента будівельних послуг із господарською діяльністю позивача, яку він провадить у об'єктах нерухомого майна, де проводився ремонт, а саме об'єктивну необхідність такого ремонту, як то дефектні акти, заявки на ремонт відокремлених підрозділів, доповідні чи службові записки з цього приводу тощо.
Щодо реальності здійснення ремонтних робіт у часі, судв вважає неможливим проведення зазначеного в документах обсягу будівельних робіт протягом березня 2014 року виходячи як з трудових ресурсів, так і з технологічних міркувань, оскільки на об'єктах, де здійснювався, наприклад, ремонт підлоги або плоскої кровлі, крім демонтажу старої підлоги або покрівлі, також улаштовувалася нова цементна стяжка, на затвердіння та висихання якої потребує 21-28 діб, поверх якої улаштовувалися шари з цементних сумішей для вирівнювання, потім з кладочної суміші та ґрунтування, для висихання кожного з яких потрібен час.
На те, що акти прийняття виконаних будівельних робіт не є належними документами, що реально підтверджують факти виконання цих робіт контрагентом вказує і те, що всі 12 актів щодо об'єктів в п'яти різних містах України були підписані одними і тими ж особами в один день - 31.03.2014 року, що є неможливим з урахуванням необхідного часу для прийняття цих робіт.
За наведених обставин та враховуючи, що за змістом норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податкового кодексу України наявність первинних документів є обов'язковою, але не достатньою умовою для формування податкового кредиту та валових витрат, оскільки факт виконання зобов'язання за правочином зумовлює складання й інших документів, колегія суддів вважає, що формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції. Податковий кредит з ПДВ може бути сформований платником податків лише за реально проведеною господарською операцією, тобто за господарською операцією, яка спричинила зміни у структурі та стані активів і зобов'язань суб'єкта господарювання, за умови, що проведення господарської операції підтверджується також і іншими документами, складання яких передбачено законодавством та є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.
Так, позивачем не було надано на розгляд до суду нових доказів, які б мали істотне значення для розгляду даної адміністративної справи.
Суд звертає увагу, що під час розгляду даної адміністративної справи, судом було допитано свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_7
Із допиту свідків вбачається, що вказані особи дійсно працюють на підприємстві позивача та виконують ремонтні роботи на об'єктах Криворізької, Запорізької та Кримської філії підприємства позивача, але відношення до взаємовідносин позивача з ТОВ «Люкс Кепітал» не мають, і пояснень з приводу вказаної діяльності надати не можуть.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження правомірності формування останнім податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період по фінансово-господарським операціям з ТОВ "Люкс Кепітал".
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України,-
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 25.03.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар