Справа № 826/23053/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2016 року № 826/23053/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ «Банк Професійного Фінансування» про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування коштів.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Національного банку України (надалі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ПАТ «Банк Професійного Фінансування», в якому з рахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не зупинення операцій банку із залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб у національній та іноземній валютах та не зупинення операцій з відкриття поточних рахунків та залучення на поточні рахунки клієнтів (у томі числі карткових) - фізичних осіб коштів у національній та іноземній валютах після виявлення порушень законодавства з фінансового моніторингу за результатами виїзної позапланової перевірки (довідка про позапланову виїзну перевірку від 12 грудня 2014 року);

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 13 287, 73 грн. (тринадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень 73 копійки) на відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 5000, 00 (п'ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди;

- судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовано тим, Правлінням Національного банку України вчинено дії щодо віднесення ПАТ «ПРОФІНБАНК» до неплатоспроможних, але не вчинено жодної дії за своєю функцією щодо захисту інтересів вкладників, зокрема позивача, який вже в момент укладення договору вкладу з неплатоспроможним банком на умовах строкового вкладу заздалегідь був позбавлений права на повне повернення суми вкладу в тій валюті, в якій передбачено повернення за договором вкладу, а міг розраховувати лише на еквівалентну суму в національній валюті в ліквідаційній процедурі, що у свою чергу на переконання позивача свідчить про допущення відповідачем у спірних правовідносинам протиправної бездіяльності.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа - ПАТ «Банк Професійного Фінансування» надала до суду письмові пояснення, у яких зокрема, зазначила про те, що позивачеві виплачено суму відшкодування у належному розмірі, що підтверджується Довідкою №861 від 27.05.2015.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що 19.01.2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк професійного фінансування» укладений договір - анкета комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №90.00.007394, за яким Профінбанк зобов'язався відкрити Клієнту (Позивачу) вкладний (депозитний рахунок) НОМЕР_1 для розміщення строкового вкладу «Класичний прибуток» в валюті долар США на строк до 20.04.2015 року з можливістю поповнення вкладу та виплатою процентів щомісячно за процентною ставкою 10, 5 % річних на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий позивачу відповідно до договору - анкети комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 40.49.000030, укладеного сторонами 19.01.2015 року, одночасно з укладенням договору банківського вкладу (депозиту).

19.01.2015 Профінбанком прийнято від позивача на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПРОФІНБАНК» початковий внесок за договором № 90.00.007394 від 19/01/2015 в сумі 2000, 00 доларів США, що підтверджено банківською квитанцією №ТК.233032.296.2016 від 19/01/2015. Сумою, що еквівалентна початковому внеску 2000 доларів в національній валюті в момент прийому вкладу вказано 31 615, 40 грн. (за офіційним курсом НБУ на 19.01.2015 року 1580, 77 грн. за 100 дол. США.

Постановою Правління Національного банку України № 35/БТ від 19.01.2015 ПАТ «Банк Професійного Фінансування» віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено Рішення № 11 від 19.01.2015 р., згідно з яким в ПАТ «ПРОФІН БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію строком натри місяці з 20.01.2015 р. по 19.04.2015 р.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України №258 від 15.04.2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Професійного Фінансування» та рішення Виконавчої дирекції Фонду №78 від 20 квітня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПРОФІН БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» з 20 квітня 2015 р. розпочато ліквідацію банку.

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ПРОФІН БАНК» згідно з Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 78 від 20 квітня 2015 року призначено ОСОБА_3, з 20.04.2015 року до 19.04.2016 року.

27.04.2015 року позивач звернувся до банку-агенту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - ПАТ «Альфа-банк» із заявою на видачу готівки № 671842 від 27.04.2015 року на суму 31 615, 47 грн., яка йому виплачена, що підтверджується матеріалами справи, та не спростовується самим позивачем.

Однак, позивач стверджував, що замість суми 44 903, 20 грн., яка еквівалентна сумі 2000, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на 27.04.2015 року, позивачу в цей день видано лише 31 615,47 грн. (еквівалентно сумі 1408, 16 доларів США) - майно позивача зменшилось фактично та поза його волею. Разом з тим, на переконання позивача вказане відбулось з огляду на протиправну бездіяльність Національного банку України, оскільки з 2011 року в діяльності ПАТ «ПРОФІН БАНК» регулятор ринку виявляв порушення вимог законодавства з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванню тероризму, що було законною підставою для обмеження операцій банку, проте обмежився заходами впливу: штраф, письмове попередження. Тобто, як зазначав позивач, Національним банком України не було вжито адекватних заходів на захист прав вкладників.

Позивач вважаючи, що внаслідок наведених обставин йому завдано як моральної, так і матеріальної шкоди, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк, Національний банк є особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Основною функцією Національного банку, згідно статті 6 Закону про Національний банк, є забезпечення стабільності грошової одиниці України, а однією з інших функцій передбачених статтею 7 цього Закону є здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.

Відповідно до статті 55 Закону про Національний банк головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів.

При цьому, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Фактичні обставини справи свідчать, що 19.01.2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк професійного фінансування» укладений договір - анкета комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №90.00.007394.

Також, за вказаним договором, 19.01.2015року позивачем внесено на вкладний (депозитний) рахунок №3530 в ПАТ «ПРОФІНБАНК» в сумі 2000, 00 доларів США, що підтверджено банківською квитанцією №ТК.233032.296.2016 від 19/01/2015.

В подальшому, 27.04.2015 року позивачеві було повернуто вклад в національній валюті у сумі 31 615, 47 грн.

Однак, позивач вважав, що у спірних правовідносинах йому мали бути повернуті грошові кошти у розмірі 44 903, 20 грн., яка еквівалентна сумі 2000, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 27.04.2015 року, вказане свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Суд критично ставиться до таких аргументів позивача, з огляду про наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 1 та частини третьої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Поряд з цим, частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, що діяла на дату віднесення ПАТ «ПРОФІН БАНК» до категорії неплатоспроможних) відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Позивачем не спростовано, що йому 27.04.2015 за заявою від 27.04.2015 № 671842 на видачу готівки було повернуто вклад в національній валюті у сумі 31 615, 47 грн., тобто повністю повернений вклад в еквіваленті у гривнях, який був внесений позивачем на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 за договором № 90.00. 007394 через касу банку 19.01.2015 і сума 31 615, 47 грн. (за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на 19.01.2015) була зазначена у квитанції № ТК. 233032.296.2016, яку позивач надав в якості доказу до матеріалів справи.

В розрізі наведеного, суд звертає увагу на те, що чинне законодавство України не містить положень щодо виплати вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України, саме на день повернення такого вкладу.

Щодо тверджень позивача щодо недотримання Правлінням Національного банку України необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована постанова Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» до категорії неплатоспроможних» від 19.01.2015 №35/БТ, суд вважає за доцільне зазначити про наступне.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного та відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі одноразового грубого або систематичного порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Фактичні обставини справи свідчать, що у зв'язку з установленням за результатами позапланової виїзної перевірки факту здійснення Публічним акціонерним товариством «Банк професійного фінансування» ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, неодноразового застосування Національним банком України до ПАТ «ПРОФІН БАНК» заходів впливу/санкцій за порушення вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів ПАТ «ПРОФІН БАНК», Національним банком України було прийнято рішення про віднесення ПАТ «ПРОФІН БАНК» до категорії неплатоспроможних (постанова Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» до категорії неплатоспроможних» від 19.01.2015 № 35/БТ).

З письмових заперечень відповідача слідує, що з підстав невжиття ПАТ «ПРОФІН БАНК» достатніх заходів для запобігання та протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансування тероризму та здійснював ризикову діяльність, яка загрожувала інтересам вкладників та інших кредиторів, застосування Національним банком України такого заходу впливу, як віднесення банку до категорії неплатоспроможних, є адекватним рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів та є одним із самих крайніх заходів впливу, за яким вже слідує захід впливу у вигляді відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку і призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 № 35/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.01.2015 № 11 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПРОФІН БАНК», згідно з яким з 20.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ПРОФІН БАНК» строком на три місяці з 20.01.2015 по 19.04.2015.

Зі змісту пункту 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слідує, що процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, здійснює Фонд.

Частиною третьою статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.

Відповідно до пункту 13.4 глави 13 розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346, Національний банк України не застосовує до банків, які віднесено до категорії неплатоспроможних, заходів впливу (в тому числі обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій) за порушення банківського законодавства України.

Крім того, відповідно до постанови Правління НБУ від 15.04.2015 № 258 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.04.2015 № 78 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПРОФІН БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПРОФІН БАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ПРОФІН БАНК» строком на 1 рік з 20.04.2015 по 19.04.2016 включно.

З огляду на вказані вище обставини, суд приходить до висновку проте, що доводи позивача про те, що Національним банком України не були зупинені операції банку із залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб у національній і іноземній валютах, та не були зупинені операції з відкриття поточних рахунків та залучення на поточні рахунки клієнтів (у тому числі карткових) - фізичних осіб коштів у національній і іноземній валютах; не вчинено жодної дії за своєю функцією щодо захисту інтересів вкладників, зокрема позивача, є такими, що не носять правового підґрунтя та є документально не підтвердженими.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Національного банку України матеріальної та моральної шкоди, суд виходив із наступного.

Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК України регламентовано, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, з системного аналізу чинного законодавства вбачається, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювана шкоди.

Враховуючи вищезазначене, обов'язковими умовами відшкодування шкоди має бути саме неправомірність дій або бездіяльності Національного банку України та наявність причинно - наслідкового зв'язку між такими діями чи бездіяльністю та завданою шкодою.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 Постанови, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Однак, в ході судового розгляду справи суд прийшов до висновку про відсутність у межах спірних правовідносин протиправної бездіяльності Національного банку України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановлено частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, не доведено факт каліцтва або ушкодження здоров'я, заподіяння йому моральної шкоди, витрат на лікування та збитків, а відтак позов і в частині відшкодування шкоди є таким, що задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин