Справа № 826/26229/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 травня 2016 року № 826/26229/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
доВідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві
проскасування постанови від 16.11.2015 року ВП № 48981799, вимоги від 16.11.2015 року №981/14,

В С Т А Н О В И В:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови від 16.11.2015 року ВП № 48981799, вимоги від 16.11.2015 року №981/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на незаконність оскаржуваних постанови та вимоги державного виконавця, посилаючись на відсутність пенсійних активів Відкритого недержавного пенсійного фонду «Покрова».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2015 р. суддею Нагорянським С.І. відкрито провадження у справі.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва №835 від 02.03.2016 року, у зв'язку із припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа №826/26229/15 і не була ним розглянута, справу передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

03.03.2016 року справу передано судді Окружного адміністративного суду міста Києва Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.2016 року справу прийнято до провадження.

У судовому засіданні 21.04.2016 року позивач вимоги, викладені в адміністративному позові, підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, який згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 року, позов Відкритого недержавного пенсійного фонду «Покрова» залишено без задоволення.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23.09.2015 року Касаційну скаргу Відкритого недержавного пенсійного фонду «Покрова» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги Відкритого недержавного пенсійного фонду «Покрова» задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Соловйової Наталії Анатоліївни щодо неповернення Відкритому недержавному пенсійному фонду «Покрова» пенсійних активів у розмірі 87796,10 грн., розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно із договором банківського вкладу №795 від 05.01.2011 року. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» повернути Відкритому недержавному пенсійному фонду «Покрова» пенсійних активів у розмірі 87796,10 грн., розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно із договором банківського вкладу №795 від 05.01.2011 року.

На виконання вищезазначеної постанови, Вищим адміністративним судом України видано виконавчий лист від 23.09.2015 року про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» повернути Відкритому недержавному пенсійному фонду «Покрова» пенсійних активів у розмірі 87796,10 грн., розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно із договором банківського вкладу №795 від 05.01.2011 року.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Дубовець Л.І. від 12.10.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48981799 про примусове виконання виконавчого листа.

Відповідно до п.2 вказаної постанови боржнику - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надано строк для добровільного виконання рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку з невиконанням Фондом рішення суду і вимог постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2015 року державним виконавцем 16.11.2015 року винесено постанову ВП №48981799 про накладення штрафу у розмірі 1 020,00 грн., а також вимогу державного виконавця №981/14, якою зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в триденний термін з моменту отримання даної вимоги повідомити про виконання рішення суду (рішення суду виконати шляхом повернення Відкритому недержавному пенсійному фонду «Покрова» пенсійних активів у розмірі 87 796,10 грн., розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно із договором банківського вкладу №795 від 05.01.2011 року).

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (надалі - Закон №606-ХІV).

У ст.1 Закону №606-ХІV зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.5 Закону №606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону №606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

У ч.2 ст.25 Закону №606-XIV зазначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.1 ст.52 Закону №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №606-ХІV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Згідно ч.6 ст.52 Закону №606-ХІV стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана постанова та вимога державного виконавця прийняті у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку рішення суду, яке набрало законної сили.

У ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ч.1 ст.89 Закону №606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Беручи до уваги вищевикладене, а також, враховуючи, що рішення суду, яке набрало законної сили позивачем у визначений Законом строк не виконано, суд має зазначити про правомірність вчинених відповідачем дій щодо прийняття постанови від 16.11.2015 року ВП №48981799 про накладення штрафу та винесення вимоги державного виконавця від 16.11.2015 року №981/14.

Позивач зазначив, що ним було прийнято розпорядження від 23.10.2015 року №18-р, яким зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Караченцеву А.Ю. повернути Відкритому недержавному пенсійному фонду «Покрова» пенсійні активи у розмірі 87 796,10 грн., розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно із договором банківського вкладу №795 від 05.01.2011 року.

Однак, вказане посилання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не може бути визнане судом за належний доказ виконання рішення суду, оскільки з вказаного розпорядження не вбачається чи були дійсно повернуті Відкритому недержавному пенсійному фонду «Покрова» пенсійні активи у розмірі 87 796,10 грн..

При цьому, інших доказів на виконання постанови від 12.10.2015 року про відкриття провадження позивачем не надано.

Крім того, твердження позивача про неможливість виконання рішення суду суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем дій з метою роз'яснення судового рішення, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення та/або оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 106 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

У преамбулі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (надалі - Закон №3674-VI) визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №3674-VІ судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Згідно ч.2 ст.4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору встановлюється у розмірі - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону №3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлена мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року у місячному розмірі 1 218,00 гривень.

Даний позов містить одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.

В контексті наведеного вище позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 1 218,00 за вимогу немайнового характеру, а також 1 218,00 грн. за вимогу майнового характеру.

Натомість позивачем сплачено лише частину судового збору за подання позовної заяви, відповідно до наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення №3929 від 14.12.2015 року на суму 1 705,20 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, позивачу необхідно доплатити судовий збір у загальному розмірі 730,80 грн.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.

2. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб решту суми судового збору у розмірі 730,80 грн. до Державного бюджету України.

3. Доручити стягнення решти судового збору Державній фіскальній службі України.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук