Справа № 728/1204/16-а
Суддя: Лобода Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 728/1204/16-а
номер провадження 2-а/728/22/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Суддя Бахмацького районного суду Чернігівської області Лобода Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в залі суду в м.Бахмачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бахмацького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років та зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

04.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмацького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років та зобов»язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 07.10.1997 року по 01.12.2007 року працював в органах прокуратури Чернігівської області; з грудня 2007 року він перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років з розрахунку 80% суми заробітної плати, призначену згідно із ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції станом на день призначення; 26.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням провести перерахунок його пенсії на підставі довідки прокуратури Чернігівської області №18-119 від 03.02.2016 року, проте в листі № 21/02/с-1 від 29.04.2016 року отримав відмову в задоволенні своєї заяви, з огляду на те, що подана ним довідка №18-119 від 03.02.2016 року не може бути прийнята до розгляду, оскільки згідно з ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне грошове утримання призначалися відповідно до ЗУ«Про прокуратуру», тому відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1, що і зумовило звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, в якому він просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов»язати Бахмацьке об»єднане Управління ПФУ провести з 01.01.2016 року перерахунок його пенсії із застосуванням ЗУ»Про прокуратуру» в редакції станом на 04.09.2008 року із врахуванням довідки прокуратури Чернігівської області №18-119 від 03.02.2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати суми пенсії з 01.01.2016 року.

Відповідачем у встановлені законодавством терміни на адміністративний позов ОСОБА_1 було подано заперечення, в якому він просить відмовити у задоволенні вищевказаних вимог, посилаючись на те, що пенсія позивачу призначена, нараховується і виплачується згідно чинного законодавства, оскільки у зв»язку з набранням чинності ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року втратив чинність ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, крім деяких положень, зокрема частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої ст.50-1; з огляду на те, що ч.18 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, яка регулювала питання проведення перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури втратила чинність, то у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача, тому вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що з 07.10.1997 року по 01.12.2007 року позивач працював в органах прокуратури Чернігівської області (а.с.11,12).

З 03.12.2007 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за вислугою років згідно ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 80 % суми заробітної плати (а.с.19).

Станом на 01.05.2015 року розмір пенсії ОСОБА_1 становить 6317.75 грн., яка включає 6133.64 грн. - основний розмір пенсії; 184.11 - фіксована сума індексації (а.с.18).

26.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його пенсії згідно ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року на підставі довідки прокуратури Чернігівської області № 18-119 від 03.02.2016 року про розмір заробітної плати прокурора прокуратури Бахмацького району Чернігівської області, встановленої з 01.12.2015 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року (а.с.9).

В листі Бахмацького об»єднаного управління ПФУ від 29.04.2016 року № 12/02/с-1 ОСОБА_1 було повідомлено, що його пенсія перерахунку не підлягає, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів Україні «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення), розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Згідно ч.12 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення), обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Частиною 17 ст.50-1 вищевказаного ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ втратив чинність з 15.07.2015р. у зв'язку з набранням чинності новим ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII, із змінами внесеними ЗУ № 76-ІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів» від 28.12.2014р. № 76-ІІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, які набули право на пенсію незалежно від віку за наявності на день звернення певної вислуги років з набранням чинності даним Законом від 14.10.2014р. № 1697-VII та положеннями якого, зокрема визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення певної вислуги років, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами на умовах та порядку визначених Кабінетом Міністрів України.

Будь які зміни до статті 86 вказаного ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII щодо відсутності (скасування) права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення, перерахування та виплату пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесені.

Отже, приписи ЗУ«Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, а відтак не врегульовують дані правовідносини щодо наявного у позивача права на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Разом з тим, 02.03.2015р. Верховною Радою України прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, що набрав чинності із 01.04.2015р., згідно із пунктом 5 розділу III прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Наведена норма свідчить про те, що з 01.06.2015 року не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про прокуратуру», оскільки норми, які регулюють питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія цих законів скасовані.

Посилання відповідача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», як на підставу відмови у перерахунку пенсії є неприйнятним, оскільки відповідач застосував нові положення Закону до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, зміни внесені до вказаної стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Окрім того, відмова відповідача у перерахунку ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії саме з вище вказаних підстав є неприпустимою з огляду на положення ч.1 ст. 58 Конституції України, згідно з якими передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Окрім того, ст.22 Конституцій України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, статтею 64 Конституцій України також передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, статтями 22 та 64 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, гарантують право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, в тому числі Законом України «Про прокуратуру», яке є такими, що не підлягають звуженню та обмеженню.

У розумінні статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Згідно принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 1, частина друга статті 3, частина друга статті 6 частина перша статті 8 Конституції України).

У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави в тому числі і призначення пенсії за спеціальними законами. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Окрім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013р., ухваленого у справі №1-2/2013р. зокрема також вказано, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України).

У разі існування неузгодженості між актами, виданим одним і тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили.

У випадку суперечності норм закону та Конституції України, які прийняті Верховною Радою України - колізія вирішується на користь Конституції України, яка має вищу юридичну силу.

Такого висновку дійшов Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015р. (пункти 2.1 та п.2.2 мотивувальної частини рішення).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.89 вказаного Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об"єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправнісь рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, суддя вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, тому за рахунок бюджетних асигнувань Бахмацького об»єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню сплачений ним при поданні адміністративного позову судовий збір в розмірі 551.20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 46 Конституції України, ЗУ«Про прокуратуру», ст.ст. 2, 9, 11, 41, 70, 71, 94, 158-163, 183-2 КАС України суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позов ОСОБА_1 до Бахмацького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Бахмацького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України щодо обмеження ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугою років.

Зобов'язати Бахмацьке об»єднане Управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року на підставі довідки Прокуратури Чернігівської області №18-119 від 03.02.2016 року, виходячи із розрахунку 80 % від заробітної плати, відповідно до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції станом на дату призначення пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати суми пенсії з 01.01.2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Бахмацького об»єднаного Управління Пенсійного Фонду України.

Зобов'язати Бахмацьке об»єднане Управління Пенсійного Фонду України в місячний строк з дня набрання даною постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області законної сили подати суду звіт про виконання судового рішення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бахмацький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода