Справа № 461/14210/14-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/461/38/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мисько Х.М.

при секретарі - Коружинець Н.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду справу за обєднаними адміністративними позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради, про визнання нечинним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 міської ради, в якому просив визнати нечинним (протиправним) наказ ОСОБА_5 природніх ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради від 14 жовтня 2014 року №126-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1І.»; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу укладення договорів оренди та сервітутного землекористування ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що відповідно до оскаржуваного наказу, підставою для його звільнення зазначено ст.ст.147,147-1 КЗпПУ, ст.14 Закону України «Про державну службу», ст.ст.8, 11,20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та постанову Верховного Суду України від 04 червня 2013 року №21-171а13. Вказує, що оскільки в наказі не визначено про порушення ним трудової дисципліни, а саме, порушення ним зазначених елементів трудової дисципліни, а лише вказано, що його звільнено із займаної посади за порушення присяги посадової особи місцевого самоврядування, що не передбачено ст.147 КЗпПУ, то посилання на ст..147 КЗпПУ в оскаржуваному наказі є протиправне. Також вказує, що він не являвся державним службовцем, тому некоректне посилання на ст.14 Закону України «Про державну службу». Вказує, що під час 12-річної роботи у ОСОБА_3 міській раді виконував обовязки посадових осіб місцевого самоврядування, визначені у ст.8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Покликається на те, що у оскаржуваному наказі не зазначено про порушення ним хоча б однієї вимог, яка зазначена у ОСОБА_7 посадової особи місцевого самоврядування. Крім цього, вказує, що у день звільнення він перебував на лікарняному, але тільки 22 жовтня 2010 року йому було вручено копію наказу про звільнення з роботи, та не видано трудової книжки.

15 січня 2015 року позивач подав адміністративний позов із змінами та доповненнями, в якому просить визнати дії ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради під час видання ними Наказу від 14 жовтня 2014 року №126-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1І.» незаконними. Визнати протиправними дії ОСОБА_3 міської ради в частині здійснення неналежного контролю за керівництвом ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради, що призвело до створення незаконного наказу. Визнати протиправними дії ОСОБА_3 міської ради в частині здійснення неналежного контролю за організацією і проведенням правової роботи Юридичного управління виконавчого комітету ЛМР, спрямованої на правильне застосування, неухильне додержання та запобігання невиконання вимог актів законодавства, що призвело до створення незаконного наказу. Визнати нечинним (протиправним) наказ ОСОБА_5 природніх ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради від 14 жовтня 2014 року №126-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1І.». Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу укладення договорів оренди та сервітутного землекористування ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 31 березня 2016 року справу №461/1942/15-а справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради, про визнання нечинним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та справу №461/14210/14-а за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради про визнання нечинним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обєднано в одне провадження та присвоєно справі №461/14210/14-а.

В судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовних заявах та просили позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_6 в судовому засідання проти задоволення позову заперечила, надала письмові заперечення, в яких вказує, щопозивач не міг не знати про своє звільнення, оскільки 14 жовтня 2014 року приблизно об 17.00 год. головним спеціалістом з кадрових питань апарату департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради, відповідно до процедури звільнення з роботи, запрошено ОСОБА_1 особисто до її робочого кабінету №402, котрий знаходиться у службовому приміщенні ОСОБА_3 міської ради для ознайомлення з вищевказаним наказом та отримання трудової книжки. Розмова велася особисто з ОСОБА_1, проте, до кінця робочого дня він не зявився.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було надіслано лист про можливість отримання трудової книжки, підписаний начальником УПР та РЗВ за №2403-вих-723, який цього ж дня з завіреною нею копією наказу про звільнення був скерований рекомендованим повідомленням на його домашню адресу.

Також вказує, що 16 жовтня 2014 року дружина ОСОБА_1 звернулась до начальника УПР та РЗВ з письмовим проханням видати їй копію наказу від 14 жовтня 2014 року № 126-к для ознайомлення. Відповідно до резолюції начальника УПР та РЗВ ОСОБА_8, її прохання було задоволено, завірену копію наказу їй було видано на руки. Саме ця копія наказу, завірена представником відповідача, була долучена позивачем до звернення міському голові 22 жовтня 2014 року.

Щодо «конфліктної ситуації», наведеної у позовній заяві, то 09 жовтня 2014 року, вказує, що в управлінні природних ресурсів та регулювання земельних відносин позивачем нанесено тілесні ушкодження начальнику відділу ринку землі цього управління ОСОБА_9 Побиття позивачем вчинене через провокування конфлікту дружиною ОСОБА_1 головним спеціалістом відділу ринку землі ОСОБА_10 у присутності свідків працівників ОСОБА_3 міської ради.

09 вересня 2014 року був складений акт про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1

Вказує, що позивач ОСОБА_1 14 жовтня 2014 року відпрацював повний робочий день відповідно до графіка трудового робочого дня та протягом робочого часу. Приймав участь у засіданні комісії з питань визначення та погашення боргу перед бюджетом з плати за землю у м. Львові. Акт №11 від 14 жовтня 2014 року з підписом позивача долучено до матеріалів справи.

Відповідно до даних системи контролю робочого часу «Золоті ворота» ОСОБА_1 цього дня покинув приміщення ОСОБА_3 міської ради о 18 год. 04 хв., про що також свідчить лист відділу кадрів апарату виконкому ОСОБА_3 міської ради від 20 жовтня 2014 року (а.с.55-59, 184-187).

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, підтримав письмові заперечення представника ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради та просив в задоволенні позову відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав покази про те, що на час описаних у позові подій працював на посаді завідувача сектору земельних торгів відділу ринку землі управління природніх ресурсів ОСОБА_3 міської ради та працює у ОСОБА_3 міській раді станом на даний час. Позивача знає добре, оскільки працював з ним разом з 2005 по 2014 рік. Саме він є особою, якій ОСОБА_1 завдав тілесні ушкодження. Вказаний конфлікт відбувся у звязку з поведінкою дружини позивача - ОСОБА_10 та був спровокований тим, що він дав їй робоче доручення, яке вона проігнорувала, та на зроблене ним зауваження вирішила пожалітись чоловікові. Останній ввірвався до нього в кабінет, він з ним вийшов в коридор, намагаючись мирно врегулювати конфлікт, проте останній на зауваження не реагував та завдав йому тілесних ушкоджень по голові, плечі, нозі та сідниці. У звязку з наведеним конфліктом, ним і ОСОБА_1 були написані письмові пояснення. Вказаний інцидент бачили працівники відділу, чим принижено його авторитет, як керівника. Після описаних подій він звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та пройшов медичну експертизу для встановлення характеру завданих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Вказаний конфлікт тривав близько 5 хвилин, він захищався та ударів ОСОБА_1 не наносив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала покази про те, що під час зазначених подій працювала на посаді завідуючої сектору відділу ринку землі управління природніх ресурсів ОСОБА_3 міської ради, та працює у ОСОБА_3 міській раді станом на даний час. Добре знає ОСОБА_1, оскільки працювала з останнім до моменту його звільнення. З приводу конфлікту, що відбувся між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 вказала про те, що такий був спровокований поведінкою дружини ОСОБА_1, яка відмовилась виконувати доручення ОСОБА_9, який був її керівником. Бачила, як ОСОБА_1 увірвався в кабінет до ОСОБА_9 та почав зясовувати стосунки з приводу неправомірного відношення останнього до його дружини. ОСОБА_9 намагався мирно врегулювати конфлікт, попросив ОСОБА_1 вийти за межі кабінету, проте ОСОБА_1 поводив себе дуже агресивно і продовжував розпалювати конфлікт. Після того, як вони вийшли в коридор, вона через відкриті двері побачила, що ОСОБА_1 притис ОСОБА_9 до стіни і кілька разів копнув ногою. ОСОБА_9 намагався загасити конфлікт, захищався та закривався руками. Їй відомо, що після того, як ОСОБА_9 звернувся із заявою до правоохоронних органів з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1, від останнього приходили невідомі люди та «давили на жалість», просячи забрати заяву. Крім неї, ці факти бачили і інші працівники. Після вказаного конфлікту, вона писала доповідну записку на імя керівництва з приводу такого.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав покази про те, що добре знає ОСОБА_1, оскільки вони разом працювали у ОСОБА_3 міській раді до 2012 року. На час описаних подій він не працював у ОСОБА_3 міській раді, проте знає про конфлікт зі слів ОСОБА_1, якого зустрів через кілька днів після інциденту і останній йому повідомив, що погано себе почуває у звязку із проблемами на роботі. Вказав, що ОСОБА_1 був у пригніченому стані.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав пояснення про те, що на час описаних подій працював завідувачем сектору по взаємодії із правоохоронними органами ОСОБА_3 міської ради, де працює по даний час. ОСОБА_1 знає добре, оскільки вони разом працювали до часу його звільнення з роботи у звязку із інцидентом з ОСОБА_14 09 жовтня 2014 року, коли відбувались вказані події, він спускався із 5 поверху та бачив, що ОСОБА_9 і ОСОБА_1 зясовували стосунки. В подальшому їх конфлікт переріс у шарпанину і вони один одному почали наносити удари. Вказане тривало 2-3 хвилини.

Свідок ОСОБА_15 знає ОСОБА_1 тривалий час, оскільки останній консультував його по деяких особистих питаннях. Про вказаний інцидент знає зі слів ОСОБА_1, який 10 жовтня 2014 року при зустрічі повідомив йому, що має неприємності на роботі через конфлікт із ОСОБА_9 Зі слів ОСОБА_1 знає також про те, що між ним і ОСОБА_9 відбулась бійка, оскільки ОСОБА_1 заступився за свою дружину. На час розмови ОСОБА_1 перебував у пригніченому стані.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії оскаржуваного наказу начальника управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин від 14 жовтня 2014 року №126-к, таким було звільнено ОСОБА_1, начальника відділу укладання договорів оренди та сервітутного землекористування, посадову особу органів місцевого самоврядування 9 рангу в межах 5 категорії посад, з займаної посади 14 жовтня 2014 року відповідно до ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за порушення ОСОБА_7 посадової особи місцевого самоврядування скоєння проступку, який підриває до нього довіру як до носія влади, що призвело до приниження державного органу (а.с.11).

15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було надіслано лист про можливість отримання трудової книжки, підписаний начальником УПР та РЗВ за №2403-вих-723, додатком до якого була копія наказу про звільнення. Вказаний лист скерований рекомендованим повідомленням на його домашню адресу (а.с.61-62).

Згідно копії відповіді заступника начальника Поштапту-ЦПЗ №1 від 16 лютого 2015 року, за період з 10 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2014 року на імя ОСОБА_1 за адресою: вул. Боткіна, 73/55, м. Львів,79053, у відділення поштового звязку Львів-53 17 жовтня 2014 року поступив рекомендований лист з рекомендованим повідомленням №6 з відділення поштового звязку Львів-60 та повернутий 18 листопада 2014 року по закінченню терміну зберігання на адресу відправника. Повідомити від кого саме надходив вищезазначений лист немає можливості, так як адреса відправника в документах реєстрації не зазначається (а.с.25, справа №461/1942/15-а).

16 жовтня 2014 року дружина ОСОБА_1 ОСОБА_10 звернулась до начальника УПР та РЗВ з письмовим проханням видати їй копію наказу від 14 жовтня 2014 року № 126-к для ознайомлення. Відповідно до резолюції начальника УПР та РЗВ ОСОБА_8, її прохання було задоволено, завірену копію наказу їй було видано на руки (а.с.60).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вищевказаними документами підтверджується, що ОСОБА_1 знав про своє звільнення 14 жовтня 2014 року.

09 вересня 2014 року начальником управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин ОСОБА_8, завідувачем сектору викупу земель відділу ринку землі ОСОБА_11 та начальником відділу торгівлі та тендерних закупівель управління економіки департаменту економічної політики ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_16 був складений акт про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1. Як вбачається із вказаного акту, ОСОБА_1 скоїв дисциплінарний проступок орієнтовно о 13.00 год. біля кабінету №438, котрий знаходиться на четвертому поверсі адміністративної будівлі ОСОБА_3 міської ради на пл. Ринок, 1 у м. Львові наніс руками і ногами декілька тілесних ушкоджень ОСОБА_9, начальнику відділу ринку землі. При цьому ОСОБА_9 ухилявся від ударів, сам ударів не наносив. ОСОБА_10, головний спеціаліст сектору викупу земельних ділянок відділу ринку землі у цей час перебувала на коридорі і бачила, як її чоловік (ОСОБА_1) бє її керівника (ОСОБА_9), проте, не вчинила жодної дії, щоб запобігти конфлікту. ОСОБА_17ОСОБА_1 призвели до того, що ОСОБА_9 з ознаками травмування та поганого самопочуття звернувся за допомогою до медичних закладів. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 начальником управління доручено написати пояснення з приводу даного інциденту відповідно до ст.149 КЗпПУ (а.с.149).

Вищевказані обставини підтверджуються також доповідними записками головного спеціаліста з кадрових питань апарату департаменту містобудування ОСОБА_6 від 10 жовтня 2014 року та начальника відділу ринку землі ОСОБА_9, пояснювальними записками завідувача сектором викупу земельних ділянок ОСОБА_11, завідувача сектору земельних торгів ОСОБА_18 та в своїй сукупності і послідовності спростовують пояснення позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_10, викладені письмово 09 жовтня 2014 року, оскільки перебувають у логічному звязку між собою (а.с.154,155).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 14 жовтня 2014 року відпрацював повний робочий день відповідно до графіка трудового робочого дня та протягом робочого часу, приймав участь у засіданні комісії з питань визначення та погашення боргу перед бюджетом з плати за землю у м. Львові. Доказом вказаного є долучений до матеріалів справи ОСОБА_12 №11 від 14.10.2014 року з підписом позивача (а.с.65,66,67).

Відповідно до даних системи контролю робочого часу «Золоті ворота» ОСОБА_1 цього дня покинув приміщення ОСОБА_3 міської ради о 18 год. 04 хв., про що свідчить лист відділу кадрів апарату виконкому ОСОБА_3 міської ради від 20 жовтня 2014 року (а.с.64).

Суд приймає до уваги, як належні та допустимі пояснення представника відповідача - ОСОБА_5 природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської радищодо правомірності винесеного наказу від 14 жовтня 2014 року №126-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1», виходячи із наступного.

Порушення позивачем трудової дисципліни є встановлене та фіксоване актом 09 вересня 2014 року.

За порушення трудової дисципліни відповідно до ст.147 КЗпП України передбачено 2 види дисциплінарних стягнень - догана та звільнення. Враховуючи ступінь завдання шкоди, безпідставність та спосіб вчинення проступку, факт втручання у роботу іншого структурного підрозділу управління, час, місце та спосіб скоєння проступку, було прийнято рішення про звільнення за порушення ОСОБА_7 посадової особи відповідно до процедури звільнення.

У контексті трудового права дисциплінарна відповідальність розглядається як окремий вид юридичної відповідальності, що полягає в обов'язку працівника відповідати за вчинене трудове правопорушення в порядку, передбаченому нормами трудового права та обумовлює два види відповідальності: матеріальну (ст. 130 КЗпП) і дисциплінарну (ст. 147 КЗпП). Трудове законодавство України розрізняє два види дисциплінарної відповідальності - загальну і спеціальну. Вони різняться за джерелами регулювання, за видами дисциплінарних стягнень та за колом осіб, на яких поширюється той чи інший вид дисциплінарної відповідальності. У даному випадку була застосована спеціальна трудова відповідальність, яка регулюється окрім трудового законодавства, статутами та положеннями про дисципліну та спеціальними Законами - «Про державну службу» та «Про службу в органах місцевого самоврядування», дія яких поширюється на працівників окремих категорій - державних службовців та посадових осіб органів місцевого самоврядування. Для таких працівників поняття трудового правопорушення може бути дещо розширеним через включення до нього дій, що є несумісними із займаною посадою.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 12 грудня 2002 року вперше був прийнятий на службу в органи місцевого самоврядування, прийняв ОСОБА_7 особи органів місцевого самоврядування. Приймав присягу як головний спеціаліст відділу плати за землю управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, а не як начальник відділу оренди землі. При цьому дійсно поставив свій підпис під її змістом: «…. буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов'язки...». Позивач підписував у цей день 2 інших документи - Кодекс державного службовця, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07 листопада 2000 року №783/5004 та попередження про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про боротьбу з корупцією» щодо прийняття та проходження державної служби. Тобто, з правилами поведінки посадової особи був достатньо ознайомлений. Окрім того, позивач у 2010 році здобув вищу юридичну освіту на правничому факультеті ЛНУ ім. І Франка, тому добре розуміє зміст і суть підписаних ним документів, а тому не може не розуміти значення підписаної ним ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус посадових осіб органів місцевого самоврядування врегульовано Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». ОСОБА_17 Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. (Прикінцеві та перехідні положення Закону). Враховуючи вищенаведене, посилання ОСОБА_1 на неправомірність застосування у наказі посилання на Закон України «Про державну службу» є необґрунтованим.

Згідно із ст.8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» , як зазначає сам позивач містить норму про «високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів місцевого самоврядування», «недопущення дій, котрі можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування». Побиття посадовою особою місцевого самоврядування іншої посадової особи у коридорі ОСОБА_3 міської ради у робочий час у присутності інших працівників та відвідувачів абсолютно не сприяє дотриманню цих норм.

У наказі від 14 жовтня 2014 року №126-к вказано, що ОСОБА_1 звільнено за «скоєння проступку, який підриває до нього довіру як до носія влади, що призвело до приниження державного органу». Суд приймає покликання представника відповідача на те, що бійка, безпідставно влаштована ОСОБА_1 протягом робочого дня у службовому приміщенні ОСОБА_3 міської ради доводить те, що він порушив, підписану 12 грудня 2002 року, ОСОБА_7 посадової особи органів місцевого самоврядування.

Аналізуючи текст присяги, можна дійти висновку, що в основу поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення присяги. Тому, складаючи присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобовязання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У звязку з цим як порушення присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обовязків.

Тобто, як порушення присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення повязується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про державну службу», за невиконання чи неналежне виконання службових обовязків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, повязаних із проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Проступок, вчинений у присутності інших посадових осіб та відвідувачів ОСОБА_3 міської ради, не може бути прикладом до наслідування чи повторення носіями влади, є аморальним - таким, що ганьбить державний орган. Носій влади має представляти інтереси громади міста, бути прикладом чесності, вихованості та добропорядності. ОСОБА_17 ОСОБА_1 у даному випадку були протилежними, що підтверджує порушення ОСОБА_7.

Таким чином порушення ОСОБА_7 (ст. Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування») тягне за собою дію ст. 20 зазначеного Закону і є підставою для припинення служби в органах місцевого самоврядування.

Це зазначено у постанові Верховного Суду України від 4 червня 2013 року №21-171а13, винесеній колегією суддів палати в адміністративних справах за результатами розгляду справи стосовно скасування наказу про звільнення посадової особи митного органу з держслужби у звязку із порушенням присяги, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У своїй постанові Верховний Суд вказує, що звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок, який підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу. Керівні роз'яснення, що приймаються Пленумом Верховного Суду України, містять тлумачення норм права, орієнтують судову практику на правильне застосування чинного законодавства. Під тлумаченням нормативних актів розуміється, по-перше, усвідомлення певним суб'єктом їх змісту, по-друге роз'яснення, тобто доведення до розуміння усвідомленого іншими суб'єктами. Тлумачення закону, що здійснюється Пленумом Верховного Суду України, адресовано не тільки судовим органам. Власники підприємств, установ, організацій і уповноважені ними органи, професійні спілки, робітники і службовці при вирішенні спірних питань, що випливають із трудових відносин, також змушені звертатись до цих роз'яснень, з тим щоб усвідомити, як з точки зору Верховного Суду України буде розцінено їх дії судом, що розглядає конкретну трудову справу. Тому у наказі про звільнення було застосовано розяснення.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що представниками відповідачів в судовому засіданні належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні доведено, що оскаржуваний наказ ОСОБА_5 природніх ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради від 14 жовтня 2014 року №126-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1І.» винесений та підготовані відповідачам на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття ухвали; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Враховуючи наведене, відсутні підстави для визнання дій відповідачів неправомірними, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 6, 17, 18, 19, 69, 70, 71, 118, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.19 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» суд,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_3 апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Головуючий суддя Мисько Х.М.