Справа № 821/162/16
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/162/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача - 1 ОСОБА_4, представника відповідача - 2 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, УДАІ УМВС України в Херсонській області про стягнення не виплачених коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі по тексту - відповідач-1), УДАІ УМВС України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення не виплачених коштів.

Позовні вимоги (з урахуванням уточнення) обґрунтовано тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. На підставі наказу від 06.11.2015 року за №411 о/с, за яким згідно з пунктом 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положень про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено у зв'язку із скороченням з органів внутрішніх справ України з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 6 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС м. Херсон.

Позивачу при звільненні всі належні виплати не виплачено. Так, заборгованість по заробітній платі (грошове забезпечення) складає до сплати - 2263,80 грн.; компенсація за невикористану відпустку - 4064,69 грн.; одноразова грошова допомога при звільнені осіб рядового і начальницького складу -29661,30грн.;

Загальна сума виплат по даним бухгалтерського обліку Відповідачів складає -35989,79 грн. Позивачу на день розгляду справи зазначені кошти виплачено частково. Так, виплачено 29.12.2015 року у сумі 2263,82; одноразова грошова допомога при звільненні осіб рядового та начальницького складу 14.04.2016 року - 29216,38 грн. та компенсація за не використану відпустку 6 травня 2016 року - 4003,73 грн.

Отже час затримки виплат станом на 06.05.2016 року складає - 182 дні

На підставі вказаного вважає, з відповідачів солідарно підлягає стягненню компенсація за не своєчасну виплату всіх сум, що належать працівникові (грошове забезпечення, одноразової грошової допомоги; компенсації за не використану відпустку) в розмірі 22910,16 грн.

Крім того, позивач вважає, що невиплата своєчасно зазначені суми, позивача було обмежено на використання його власності (грошових коштів) для задоволення життєвих потреб, що призвело до моральних страждань, тому просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10512,00 грн.

Позивач та представники позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити.

Відповідач - 1 та відповідач - 2 у встановленому порядку заперечення не надали. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та вказали, що позивачем невірно зроблено розрахунок компенсація за не своєчасну виплату всіх сум, що належать працівникові. Щодо стягнення моральної шкоди зазначили, що позивачем вказана сума належним чином не обґрунтована.

Розглянувши подані документи, врахувавши позицію позивача, представників позивача представника відповідач-1, представника відповідача -2, адміністративний позов та документи покладені в його основу, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, суд приходить до наступного: ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом №411 о/с від 06 листопада 2015 року, виданим начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, майора міліції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора дорожньо - патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 6 батальйону дорожньо - патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (через скорочення штатів).

Вказаний наказ прийнято відповідно до пунктів 10 та 11 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 не виплачено всіх необхідних виплат.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, наданої УДАІ УМВС України в Херсонській області, на момент звільнення позивача грошове забезпечення складалося з грошових витрат за останній місяць:

- посадовий оклад - 650,00 грн.;

- оклад за спеціальне звання - 125, 00 грн.;

- надбавка за вислугу років - 271, 25 грн.;

- надбавка за виконання особливо важливих завдань - 523,13 грн. Щомісячна премія - 1 726,32 грн.

На момент звільнення місячне грошове забезпечення - 3 295,70 грн. Вихідна допомога склала: 3295,70 грн. х 18 років вислуги х 50% = 29 661,30 грн. Сума на руки за відрахуванням військового збору 1,5% склала - 29 216,38 грн.

Так, 29 грудня 2015 року позивачу виплачено 2263,82 грн., 14 квітня 2016 року 29216,38 грн. та 6 травня 2016 року 4003,73 грн.

Отже, час затримки виплат станом на 06.05.16 складає 182 дні.

Судом встановлено, що на час розгляду справи позивачу повної суми заборгованості не виплачено.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-III) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 . Закону № 2050-III).

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд враховую правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року щодо застосування норм статті 117, 233 Кодексу законів про працю.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Конституційного суду України у справі № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу визначено: за статтею 47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.

Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Суд зазначає, що в судовому засіданні позивач підтвердив, що остаточного розрахунку з ним не здійснено.

Проаналізувавши вказане, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню в частині стягнення грошової компенсації за несвоєчасну виплату всіх сум, що належить працівникові при звільненні, оскільки момент припинення такого правопорушення щодо невиплати всіх належних позивачу сум не настав, тому позивачем передчасно заявлено позовні вимоги до відповідачів.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд зазначає, що оскільки в задоволенні позовних вимог за стягненням відмовлено, то позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що дану вимогу заявлено передчасно, оскільки факт проведення розрахунку не настав, тому не можливо в повному обсязі надати оцінку моральним стражданням позивача.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, УДАІ УМВС України в Херсонській області про стягнення не виплачених коштів не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19,128, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 травня 2016 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 12.3