Справа № 805/917/16-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 р. Справа №805/917/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 год. 15 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Козаченка А.В.

при секретарі Широбокові І.В.

за участю:

представників позивача - Бертнік Я.П., Соколенко О.І.

представника відповідача - Токарева Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.11.2015 року через Регіональний центр «Відкрита влада» направив заяву про отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та заяву на отримання дозволу на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки разом з висновками експертиз від 28.10.2015 року № -01-0047.15 та № -01-0048.15 відповідно.

Листами від 30.11.2015 року № 11/30.11-46 та № 11/30.11-47 відповідач повідомив, що на підставі Розпорядження Кабінету міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" від 07.11.2014 року №1085-р (далі - Розпорядження КМУ №1085-р), не веде свою діяльність на окремих територіях Донецької області, тимчасово непідконтрольних українській владі, в районах проведення антитерористичної операції, та не має повноважень розглядати заяви щодо видачі дозволів та приймати рішення щодо видачі дозволів або відмову у їх видачі суб'єктам господарювання, юридична адреса яких знаходиться на територіях населених пунктів, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Аналогічна позиція міститься і у листі Державної служби України з питань праці від 26.02.2016 року № 1990/3/12-ДП-16, який наданий у відповідь на звернення позивача щодо спонукання даною установою, як контролюючим органом, здійснити вищевказані дії відповідачем.

Натомість позивач вважає, що абзацом 10 ст. 21 ЗУ "Про охорону праці" встановлено вичерпний перелік підстав, з посиланням на які Центральний орган виконавчої влади приймає рішення про відмову у видачі дозволу, та не містить обставин, що унеможливлюють розгляд наданих позивачем заяв. Таким чином позивач вважає, що відповідачем невмотивовано, без додержання законних підстав було вчинено бездіяльність щодо не прийняття до розгляду заяви про отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та заяви на отримання дозволу на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки разом з висновками експертиз від 28.10.2015 року № -01-0047.15 та № -01-0048.15 відповідно.

На підставі викладеного, позивач просить визнати бездіяльність відповідача щодо не прийняття вищезазначених заяв до розгляду протиправною та зобов'язати відповідача розглянути питання та винести рішення щодо видачі дозволів позивачу на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки за заявами від 16.11.2015 року.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.

Як вбачається зі свідоцтва АОО № 301273 (а.с. 183) та довідки АА № 546265 (а.с. 198), Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» 15.10.1999 року зареєстровано у якості юридичної особи (ідентифікаційний код 30600592), місцезнаходження юридичної особи: 83086, Донецька область, Ворошиловський район, м. Донецьк, вул. Артема, б. 7.

Заявою від 16.11.2015 року згідно висновку експертизи від 28.10.2015 року № -01-0047.15 (а.с. 12-48) щодо надання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та заявою від 16.11.2015 року згідно висновку експертизи від 28.10.2015 року № -01-0048.15 (а.с. 49-94) щодо надання дозволу на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки позивач звернувся до відповідача щодо надання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та дозволу щодо експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки відповідно.

У відповідь на вищезазначені заяви, листами від 30.11.2015 року № 11/30.11-46 (а.с. 97) та № 11/30.11-47 (а.с. 98) відповідачем повідомлено, що на підставі Розпорядження Кабінету міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" від 07.11.2014 року №1085-р (далі - Розпорядження КМУ №1085-р), не веде свою діяльність на окремих територіях Донецької області, тимчасово непідконтрольних українській владі, в районах проведення антитерористичної операції, та не має повноважень розглядати заяви щодо видачі дозволів та приймати рішення щодо видачі дозволів або відмову у їх видачі суб'єктам господарювання, юридична адреса яких знаходиться на територіях населених пунктів, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Листом від 28.12.2015 року № 953 (а.с. 99) позивач звернувся до Державної служби України з питань праці, як органу, якому підпорядкований відповідач, з проханням спонукати останнього до видачі дозволів на право виконувати роботи підвищеної небезпеки та експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки за адресою - м. Волноваха, вул. Шевченко, б. 2. На вищевказаний лист було отримано відповідь від 26.02.2016 року № 1990/3/12-ДП-16 (а.с. 100), в якій викладено висновки, аналогічні викладеному в листах відповідача від 30.11.2015 року № 11/30.11-46 та № 11/30.11-47.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 (далі - Порядок № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Як передбачено п. 2 Порядку № 96, Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно п. 3 Порядку № 96, основними завданнями Держпраці є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні; здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки; організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об'єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об'єктів Єдиної газотранспортної системи.

На виконання Указу Президента України № 875/2014 від 14.11.2014 року та Наказу Державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України № 151 від 17.11.2014 року, відповідач провів реєстраційні дії у зв*язку зі зміною місцезнаходження (юридичної адреси) територіального органу за новою адресою у м. Красноармійськ, що підтверджується відомостями з ЄДР.

Суд зазначає, що суттю даного спору є встановлення у відповідача обов*язку щодо розгляду заяв, які стосуються видачі дозволів на проведення робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин тощо підвищеної небезпеки

Як вбачається з висновків експертиз № -01-0047.15 (а.с. 12-48) та № -01-0048.15 (а.с. 49-94) та не оспорюється сторонами по справі, дозволи, рішення щодо прийняття яких відноситься до компетенції відповідача, призначені для дії в території, на якій органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. А саме: позивач бажає отримати відповідні дозволи для виконання робіт підвищеної небезпеки тощо у Вагонному депо Волноваха Дніпропетровської філії ТОВ "Лемтранс", яке знаходиться на підконтольній території: м. Волноваха, вул. Шевченко, б.2.

Разом з цим суд зазначає, що так як об*єкти, які підлягали експертній оцінці, розташовані у населеному пункті, що знаходиться на підконтрольній території (а саме: м. Волноваха) то відповідач може та зобов*язаний здійснити свої повноваження у повному обсязі (а саме: розглянути питання щодо видачі дозволів), з огляду на те, що перешкоди для виконання таких зобов*язань у повному обсязі відсутні.

Таким чином висновок відповідача про те, що установа не веде свою діяльність на окремих територіях Донецької області, тимчасово непідконтрольних українській владі, в районах проведення антитерористичної операції хоч і є законодавчо підкріпленим, натомість він є недоречним у контексті даного спору так як, фактично територією здійснення повноважень відповідача неконтрольована територія.

Як встановлено ст. 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною 1, 4 ст. 89 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про місцезнаходження юридичної особи тощо. Тобто місцезнаходження юридичної особи визначається керівним складом останньої.

Статтею 93 Цивільного кодексу України закріплено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, зокрема, в місті обласного значення Донецьк.

Як вбачається з матеріалів справи, юридична адреса позивача: 83086, Донецька область, Ворошиловський район, м. Донецьк, в. Артема, б. 7. Разом з цим, суд зазначає, що перереєстрація підприємства (у тому числі і зміна юридичної адреси) є волевиявленням керівного складу товариства, відповідно, є виключно правом позивача. Також діючим законодавством не встановлено обмежень прав позивача у зв'язку з тим, що його юридична адреса знаходиться на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач, який юридично зареєстрований на території проведення антитерористичної операції, має усі права та обов'язки, передбачені діючим законодавством та не може буди обмеженим у їх реалізації, у тому числі і за ознакою територіального розташування юридичної адреси.

Відповідно суд зазначає, що відповідачем було зроблено необґрунтований висновок про відсутність повноважень щодо розгляду заяв про видачу дозволів суб'єктам господарювання, юридична адреса яких знаходиться на територіях населених пунктів, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Статтею 21 Закону України "Про охорону праці" №2694 від 14.10.1992 року із змінами та доповненнями (далі - ЗУ "Про охорону праці") визначено, що роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Абзацом 9 ст. 21 ЗУ "Про охорону праці" встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері охорони праці, протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви на одержання дозволу та необхідних документів приймає рішення про видачу дозволу або про відмову в його видачі із зазначенням підстав, визначених цією статтею.

Постановою Кабінету Міністрів України за №1107 від 26.10.2011 року затверджено Порядок видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - Порядок), п. 9 якого передбачено, що для одержання дозволу, який видає територіальний орган Держгірпромнагляду, роботодавець, виробник або постачальник (уповноважена ним особа) подає особисто чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до державного адміністратора заяву за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2005 р. N 1176 "Про затвердження форми заяви на одержання суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою документів дозвільного характеру", до якої додається: на виконання робіт підвищеної небезпеки - висновок експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання заявлених робіт; на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки - висновок експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час експлуатації заявлених машин, механізмів, устаткування та їх відповідності вимогам зазначеного законодавства.

Відповідно до п.14 Порядку, дія дозволу поширюється на всю територію України. При цьому дозвіл територіальним органом видається за місцем державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця.

При цьому, згідно приписів Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за №1107 на відповідача покладено обов'язок видавати Дозвіл або відмовляти у наданні Дозволу суб'єктам господарювання, місцем державної реєстрації яких є, зокрема, м. Донецьк.

Судом встановлено, що позивачем було подано в передбаченому Порядком випадку заяву та необхідні документи для розгляду питання щодо видачі дозволів, які були оформлені без порушень встановлених законодавцем вимог з зазначенням достовірних відомостей, що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні.

Таким чином, так як діючим законодавством не встановлено обов'язку юридичної особи, місцезнаходження якої зареєстроване на території АТО щодо перереєстрації її місцезнаходження; діючим законадавством передбачено виконання відповідачем певних обов*язків; а також обмеження щодо здійснення прав та обов*язків таких юридичних осіб - відсутні, то суд вважає, що у відповідача виник безумовний, визначений законодавством обов'язок, щодо розгляду заяв позивача по суті.

Отже, враховуючи наявність обов'язку у відповідача розглядати питання щодо видачі дозволів, той факт, що дія дозволу поширюється на всю територію України, та відсутність обмежень у діяльності позивача, що застосовуються у зв'язку з визначенням його юридичної адреси, суд дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо неприйняття заяв від 16.11.2015 року до розгляду по суті є протиправною та до наявності у позивача обов*язку розглянути питання і прийняти рішення щодо видачі дозволів Товариству з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" від 16.11.2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа; згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо розгляду питання та винесення рішення щодо видачі дозволів Товариству з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" від 16.11.2015 року.

Зобов'язати Головне управління Держпраці у Донецькій області розглянути питання та прийняти рішення щодо видачі дозволів Товариству з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" від 16.11.2015 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" () судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошено у судовому засіданні 12.05.2016 року.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Козаченко А.В.