Справа № 333/1782/16-а
Суддя: Ярошенко А. Г.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/1782/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 р. м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Ярошенко А.Г. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірним рішення і зобовязання відмовити виплату пенсії по інвалідності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним рішення і зобовязання відмовити виплату пенсії по інвалідності. В позовній заяві вказала, що Позивач, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя де з 22.01.2008 року їй призначено пенсію по втраті годувальника, як інваліду з дитинства (III група за загальним захворюванням).

З 1 квітня 2015 року виплата вказаної пенсії була припинена відповідно до п. 9 розділу І Закону України від 02.03. 2015 № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», так як працює вона на посаді державного службовця.

Проте, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону 213, визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Враховуючи це, 16.03.2016 року, вона звернулася із заявою до Відповідача про відновлення з 01.06.2015 року виплати їй пенсії по інвалідності.

30.03.2016 року Відповідач відмовив їй у відновленні виплати пенсії, мотивуючи це відсутністю законодавчих підстав.

Ухвалою судді від 08.04.2016 року було відкрите скорочене провадження по справі.

Відповідач надіслав заперечення проти позову, відповідно до яких просить відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вивчення матеріалів справи та оцінка повідомлених сторонами обставин є підставою для висновку про задоволення позову виходячи з наступних міркувань.

Частиною 1ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20.02.2007 р. позивачу було встановлено третю групу інвалідності «інвалідність з дитинства», що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 071935 від 20.02.2007 р. (а.с. 12)

16.03.2016 року, вона звернулася із заявою до Відповідача про відновлення з 01.06.2015 року виплати їй пенсії по інвалідності.

30.03.2016 року Відповідач відмовив їй у відновленні виплати пенсії, мотивуючи це відсутністю законодавчих підстав, а саме те, що вона перебуває на державній службі.

Однак в силу ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року (далі Закон № 213-VIII від 02.03.2015 року), пп. 2 п.12 розділу 1 якого внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.31 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.37 ЗУ «Про державну службу» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій,осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України",» Про прокуратуру », Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Як вбачається із ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, ст.4 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачає, що соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Тому суд вважає, що позивач має право на поновлення виплати пенсії як інваліду 3 групи загального захворювання. В матеріалах адміністративної справи міститься лист, в якому відповідач відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії, у такий спосіб порушив право позивача.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Керуючись Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про основи соціальної захищеності інваліді в України», Законом України « Про державну службу », ч.1 ст. 158 , ст.ст.159 ,160-163 , 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірним рішення і зобовязання відмовити виплату пенсії по інвалідності - задовольнити повністю.

Визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя від 30.03.2016 року № 55/С-9 щодо невиплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника, як інваліду дитинства третьої групи за загальним захворюванням.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя відновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 виплату пенсії по втраті годувальника як інваліду дитинства третьої групи за загальним захворюванням, починаючи з 16.03.2016 р.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко