Справа № 815/12/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
26 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/12/15
Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Судді Одеського апеляційного адміністративного суду Коваля М.П. щодо ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 815/12/15.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області про скасування рішення державного реєстратора відповідача Голоцван Євгена Олександровича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (з відкриттям розділу), індексний номер 1397265 від 04.04.2013 року щодо реєстрації за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Суд першої інстанції встановив, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2013 року по справі № 520/3214/13-ц скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2013 року.
Також, суд першої інстанції встановив, що державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Голоцван Євгеном Олександровичем, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2013 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 1397265 від 04.04.2013 року за ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності обов'язковою передумовою є звернення позивача до державного реєстратора з відповідною заявою з наданням рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2013 року по справі № 520/3214/13-ц, яким скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2013 року, яке стало підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1.
Суд першої інстанції встановив, що до звернення позивача до суду, він такої заяви до реєстраційної служби не подавав.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 1397265 від 04.04.2013 року, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року залишено без змін.
Однак, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції апелянт не зазначив, якою нормою чинного законодавства передбачено скасування законно та правомірно проведеної державної реєстрації через скасування в судовому порядку документа, який посвідчував виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, та став підставою для проведення державної реєстрації.
Також, судом апеляційної інстанції зазначено, що положення п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, на які посилається апелянт, передбачають можливість внесення державним реєстратором запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію, що є відмінним від скасування державної реєстрації у зв'язку з скасуванням рішення суду, яке стало підставою для такої реєстрації.
Частиною 3 статті 25 КАС України передбачено, що суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
З огляду на не згоду з висновками, викладеними в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 815/12/15 зазначаю наступне.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.
За правилами ч.ч. 3, 7 ст. 16 наведеного Закону, у вказаній редакції, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.
Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 15 цього ж Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Пунктами 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора), передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, якими, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 16 наведеного Порядку за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.
За правилами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (в редакції на момент заявлення даного позову) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, визначено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.
Аналогічні вимоги містить і п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, відповідно до якого державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Аналіз наведених вище положень Закону № 1952-IV, Порядку № 3502/5 та Порядку № 1141 свідчить, що державний реєстратор повноважний приймати рішення щодо внесення записів про скасування державної реєстрації прав та про скасування записів Державного реєстру прав, тобто державний реєстратор може прийняти рішення про скасування записів Державного реєстру прав; водночас він не уповноважений приймати рішення про скасування рішення про реєстрацію, зокрема, права власності, а лише вносить відповідний запис до Державного реєстру прав.
Підставою для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.
Таким чином, законодавець встановив, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію такого права власності.
Для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку, попередньо до звернення до реєстратора, необхідно звертатися з окремим позовом до суду.
При цьому, сама по собі така реєстрація може бути правомірною.
Тобто, законодавець встановив судовий контроль за вищенаведеною процедурою.
Внесення запису про скасування державної реєстрації в реєстрі без наявності судового рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав неможливе.
Тому, у позивача відсутні передбачені законодавством можливості звернення до реєстраційної служби із заявою про внесення запису до Державного реєстру про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно без скасування у судовому порядку такого рішення про державну реєстрацію.
В свою чергу, за відсутності обов'язково необхідного рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державний реєстратор не має повноважень на внесення запису про скасування реєстрації права власності.
Зазначена позиція відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній, зокрема, у рішенні від 27.10.2015 року № 21-1501а15. Так, у вказаному рішенні Верховний суд України зазначив, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності від 29 жовтня 2013 року на спірну квартиру за ТОВ «ІК «Укркапітал» право власності на останню вже було зареєстроване за ОСОБА_4, рішення суду, яким би було скасовано саму державну реєстрацію права власності відсутнє, тобто не було скасовано рішення про таку реєстрацію, а отже, Держреєстратор фактично прийняла рішення про скасування державної реєстрації прав без наявності обов'язково необхідного рішення суду, чим порушила статтю 26 Закону № 1952-ІV та пункт 41 Порядку ведення Державного реєстру, відповідно до яких державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав тільки у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто, оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру прийнято та здійснено з порушенням частини другої статті 9, частини другої статті 26 Закону № 1952-ІV, а також пункту 12 Порядку державної реєстрації прав, пункту 3 Порядку використання даних та пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру. Враховуючи зазначене, Верховний суд України у вказаній справі прийшов до висновку, що суд першої інстанції без належного з'ясування фактичних обставин справи передчасно дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими.
Отже, з огляду на відсутність іншого порядку вирішення спірних правовідносин та наявність законодавчо передбачених підстав для скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 04.04.2013 року № 1397265, вважаю, що таке рішення підлягає скасуванню в судовому порядку.
Суддя М.П. Коваль