Справа № 750/10398/15-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго», в якій просив суд:

1) Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, зокрема:

-скасувати або визнати нечинним рішення щодо ненадання позивачу пільг в зазначений проміжок часу;

-якщо Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради не приймалося рішення про повідомлення Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» щодо права позивача на пільгову знижку, то зобовязати ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради прийняти рішення щодо документального підтвердження про наявність пільг та вчинити певні дії, а саме надати Публічному акціонерному товариству «Облтеплокомуненерго» в натуральному (паперовому вигляді) чи в електронному вигляді документальне рішення щодо наявності правових підстав на пільгову знижку.

2) Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»:

- відшкодувати позивачу завдану майнову шкоду в натурі (надання послуг з обігріву оселі на суму таких збитків, які вказані в адміністративному позові усього 1396 грн. 09 коп.);

- внаслідок порушення цивільних прав позивача, приниження його честі, гідності та ділової репутації, відшкодувати моральну шкоду (не грішми), на засадах розумності та справедливості.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2015 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі в частині вимог до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди у зв'язку із захистом честі, гідності та ділової репутації.

Іншою ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2015 року відкрито провадження у даній справі в частині вимог, заявлених позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з прийнятою Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради залишено без розгляду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Ухвалу суду першої інстанції, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, по Деснянському району м. Чернігова, як інвалід 2 групи, починаючи з 18.09.2009 року і по теперішній час. При цьому, протягом вищезазначеного періоду ОСОБА_2 проходив чергові переогляди з метою підтвердження інвалідності та продовження її строку, у зв'язку з чим відповідна інформація вносилася до вищевказаного Реєстру.

Інформація до Реєстру про ОСОБА_2 вносилася на підставі довідок МСЕК: серії МСЕ-ЧНВ №355447 від 19.02.2008 року, інвалідність встановлена до 01.03.2010 року; серії МСЕ-ЧНВ №191937 від 23.02.2010 року, інвалідність встановлена до 01.03.2012 року; серії МСЕ-ЧНВ №294217 від 24.02.2012 року, інвалідність встановлена безтерміново.

Відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256, управління, як головний розпорядник бюджетних коштів, здійснює розрахунки з постачальниками житлово-комунальних послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих отримувачам, які мають право на відповідні пільги. Відповідно до звітів розрахунків ПАТ «Облтеплокомуненерго» пільги з оплати послуг теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.03.2010 року до 24.02.2012 року ОСОБА_2 не нараховувалися, що підтверджується інформацією відповідача, наданою суду 21.03.2016 року за №07-07/5612.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 було відомо, що в спірний період йому не надавалися пільги, так як за його заявою ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.09.2013 року був скасований судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» боргу за період з 01.03.2011 року по 30.04.2013 року в сумі 994 грн. 20 коп. та роз'яснено стягувачеві право звернутися до суду у порядку позовного провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.09.2014 року, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2011 року по 30.04.2013 року в сумі 994 грн. 20 коп.

При цьому, суд мотивував своє рішення тим, що нарахування пільги відповідачу здійснювалось відповідно до діючого законодавства, зокрема п.22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, відповідно до якого, у разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. З урахуванням зазначеного пільга відповідачу надавалась до березня 2010 року, а після закінчення строку дії довідки МСЕК (до 01.03.2010 року), нарахування було призупинено. Повторно із заявою та документами, що підтверджують право на пільгу, відповідач не звертався. Тільки листом УПСЗН від 12.04.2012 року позивача було повідомлено про продовження ОСОБА_1 статусу інваліда 2 групи безстроково, на підставі чого позивачем з 24.02.2012 року нарахування оплати за послуги здійснюється з урахуванням пільги.

Колегія суддів зауважує, що про факт неврахування пільг (як вказує позивач з 01.03.2010 року по 01.04.2012 року) позивачу стало відомо ще при розгляді його заяви про скасування судового наказу, за результатами розгляду якої Деснянський районний суд виніс ухвалу ще 06.09.2013 року, а в подальшому з питання стягнення боргу за вказаний період Деснянським районним судом було прийнято рішення 23.06.2014 року, проте з даним адміністративним позовом про оскарження дій суб'єкта владних повноважень щодо неврахування пільг за послуги з теплопостачання, що мало місце у період з 01.03.2010 року до 24.02.2012 року ОСОБА_2 звернувся лише 13.10.2015 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч.2 ст. 99 КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 102 КАС України (у редакції на час вирішення спору) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

В контексті наведеної норми, колегія суддів звертає увагу, що позивач не скористався наданим йому процесуальним Законом правом на подання до суду клопотання про поновлення пропущеного строку.

Апеляційний суд не встановив обставин, які б свідчили про поважність причин звернення із даним позовом поза межами встановленого Кодексом адміністративного судочинства строку, а тому суд визнає причини пропуску такого строку неповажними.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює доводи позивача відносно того, що він дізнався про оскаржувані рішення лише в жовтні 2015 року, та звертає увагу, що положення ст. 99 КАС України (у редакції на час звернення позивача до суду) пов'язують початок перебігу шестимісячного строку на оскарження, зокрема, рішення суб'єкта владних повноважень з тим моментом, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Таке законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Підсумовуючи вказане, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За правилами ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо вирішення спору.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що вона також не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України закріплено зміст поняття моральної шкоди, тобто які саме наслідки протиправних діянь можуть бути кваліфіковані як моральна шкода. Так, законодавець вказав, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи ушкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, згідно з п. 4 даної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода (міра душевних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках), якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 199 КАС України повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 156, 199, 206, 212, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року - залишити без задоволення

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.