Справа № 813/6010/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. Справа № 876/853/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представників відповідачів Гапеєва С.О., Соха С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2016 року у адміністративній справі №813/6010/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної фіскальної служби України, Івано-Франківської митниці про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ДФС України та Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.12.2015 року, просить скасувати висновки звіту про результати проведення перевірки щодо виконання норм Закону України «Про очищення влади» в частині, що відноситься до нього; зобов'язати вилучити його з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано згаданий Закон; визнати протиправним та скасувати наказ від 26.10.2015 року за №3409-о; поновити на посаді; виплатити середній заробіток за ас вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року за №3409-о «Про звільнення ОСОБА_1.». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 27.10.2015 року. Стягнуто з Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 19653 грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків і зборів. Зобов'язано Міністерство юстиції України вилучити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Постанова в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 8222 грн. 55 коп., за виключенням податків і зборів, та поновлення на посаді ОСОБА_1 звернути до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, апеляційна скарга подана відповідачем Міністерством юстиції України, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що Міністерством юстиції України не вчинялись дії, які б порушували права позивача, тому позовні вимоги в до нього задоволенню не підлягають. Просить постанову суду першої інстанції в частин задоволення позовних вимог до Міністерства юстиції України скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Також апеляційна скарга подана Державною фіскальною службою України, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушення норм матеріального права, тому підлягає скасуванню. Вказує на те, що відповідач діяв на виконання звіту, у межах норм чинного законодавства України, тому звільнення позивача на підставі Закону України «Про очищення влади» є законним. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники відповідачів апеляційні скарги підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили апеляційні скарги задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні апеляційного розгляду справи проти апеляційних скарг заперечив, просив у їх задоволенні відмовити та залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 20.10.2015 року за результатами перевірки Міністерством юстиції України Державної фіскальної служби України щодо виконання норм Закону України «Про очищення влади» було складено звіт.

Згідно додатку до даного звіту «Перелік посадових осіб територіальних органів ДФС України до яких не було застосовано заборону передбачену ч. 3 ст. 1 Закону», до заступника начальника Сумської митниці ДФС ОСОБА_1 не було застосовано положення ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII, з наступними змінами та доповненнями.

За наслідками вказаної перевірки, Голові ДФС Насірову Р.М. дано вказівку забезпечити виконання згаданого Закону в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб ДФС, до яких застосовуються заборони, визначені цим Законом (витяг з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року).

26.10.2015 року наказом ДФС України за №3409-о позивача звільнено з посади заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Суд першої інстанції позов задовольнив частково, з тих підстав що позивач не приймав рішення, та не вчиняв дій, бездіяльності протягом 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, оскільки через об'єктивні обставини не виконував жодних посадових повноважень, а тому його звільнення суперечить меті очищення влади та порушує принцип індивідуальної відповідальності, закріплений у Законі України «Про очищення влади».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновкам суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади ( люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначає Закон України «Про очищення влади».

У відповідності до положень ч. 3 ст. 1 згаданого Закону, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 4 частини 2 цієї ж статті передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Як слідує з матеріалів справи, підставою прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 були п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, Закон України «Про очищення влади», звіт про результати проведеної перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015 року, п.6 витягу з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року.

Відповідно до записів трудової книжки, позивач перебував на посаді начальника Ягодинської митниці з червня 2008 року по вересень 2014 року.

Судом першої інстанції вірно досліджувались наявність заборон щодо позивача передбачених Законом України «Про очищення влади» у проміжку з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, дотримуючись принципу індивідуальної відповідальності, задекларованої цим Законом.

Згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2012 року у справі №2а-1343/12/1370, яка набрала законної сили, позивач у проміжку 15.02.2010 року по день його звільнення - 06.10.2010 року (запис у трудовій книжці) знаходився у стані тимчасової непрацездатності.

У проміжку з 07.10.2010 року по 22.08.2013 року (день ознайомлення з наказом про поновлення) перебував у вимушеному прогулі у зв'язку з незаконним звільненням.

Як вбачається зі змісту наказу Державної митної служби України від 12.06.2013 року за №1018-к Голова комісії з реорганізації Державної митної служби України поновив позивача на посаді начальника Ягодинської митниці, яка реорганізовувалась у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» від 20 березня 2013 року за №229.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, 19.08.2013 року до згаданого реєстру внесено запис про припинення Ягодинської митниці.

Лише 10.09.2014 року, як свідчить запис у трудовій книжці, позивача звільнено з начальника Ягодинської митниці у порядку переведення до Ягодинської митниці Міндоходів.

Таким чином, позивач у період з 15.02.2010 року по 22.02.2014 року був тимчасово непрацездатним (15.02.-06.10.2010 року), перебував у вимушеному прогулі (07.10.2010 року - 22.08.2013 року), обіймав посаду начальника Ягодинської митниці, діяльність якої припинено 19.08.2013 року (22.08.2013 року - 22.02.2014 року).

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Із врахуванням норм Закону України «Про очищення влади», із змісту оскарженого позивачем наказу, не зрозуміло та не вказується, які саме заборони та критерії застосовані до ОСОБА_1

Зокрема, у Звіті зазначено, що позивач обіймав посаду заступника начальника Сумської митниці ДФС, хоча фактично на даній посаді позивач ніколи не перебував.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивача звільнено на підставі Звіту «Про результати проведення перевіркищодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» від21.10.2015 р. та пункту6 витягуз протоколу №116засідання Кабінету Міністрів України від21 жовтня2015 року.

Стаття 5 Закону України «Про очищення влади» встановлює чітку процедуру перевірки та встановлює уповноважений орган для забезпечення такої перевірки (ч. 1); перелік органів, що здійснюють перевірку достовірності відповідних відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 цього Закону, згідно з їх компетенцією; порядок проведення перевірки, передбаченої цим Законом; план проведення перевірок (ч.2); на кого саме покладається організація проведення перевірки. (ч.4); відомості які підлягають перевірці (ч.5); черговість проведення перевірки (ч.6); обов'язки та дії керівника на якого покладається організація проведення перевірки (ч.7); початок проведення перевірки та оприлюднення інформації про перевірку (ч.8 та 9 Закону).

Таким чином, у даному випадку організація перевірки щодо позивача, відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» покладалась на Голову Державної фіскальної служби України, а не на робочу групу Міністерства юстиції.

Кабінетом Міністрів України доручалось Міністерству юстиції створити спільну робочу групу з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України для проведення перевірки виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади», що цією робочою групою і було зроблено.

Проте, це не є тою перевіркою, яка у відповідності до ст. 5 Закону проводилась щодо позивача, оскільки вище зазначена робоча група не є уповноваженим органом на проведення такої перевірки визначеної Законом, тому посилання відповідачів на звіт спільної робочої групи Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України «Про проведення перевірки виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» є безпідставним.

Крім того, посилання апелянта на протокольне рішення Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №116, яким доручено голові ДФС забезпечити виконання Закону України «Про очищення влади» в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб Державної фіскальної служби, до яких застосовуються заборони, визначені Законом, є необґрунтованим, оскільки виконання відповідачем зазначеного протокольного рішення не звільняє його від обов'язку дотримуватись при цьому порядку, визначеного Законом України «Про очищення влади».

Перевірка по кожному органу, в якому працюють особи, зазначені у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону має здійснюватись відповідно до встановленого статтею 5 Закону порядку, на що позивач надав згоду, у визначений законом термін, зазначивши при цьому про відсутність заборон визначених ч. 3 ст. 1 Закону.

Позивач надав таку згоду у лютому 2015 року, зазначивши при цьому про відсутність щодо нього заборон, визначених ч. 3 ст. 1 вказаного Закону, і термін такої перевірки згідно вимог Закону сплив протягом 60 днів.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що підставою для звільнення може бути лише висновок Державної фіскальної служби України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Натомість доказів вчинення позивачем будь- яких дій, тим більше протиправних, прийняття рішень чи допущення бездіяльності, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або прозиправне порушення прав і свобод людини відповідачами не надано.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний наказ за №3409-о від 26.10.2015 року не може вважатись правомірним, а позивач підлягає поновленню.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13, за період з 27.10.2015 року по 28.12.2015 року, становить 49 днів.

Відповідно до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно довідки відповідача від 08.12.2015 року за №642/9/09-70-05-65 становить 401 грн. 10 коп., тому сума яка підлягає стягненню, дорівнює 19653 грн. 90 коп., за виключенням податків та обов'язкових платежів, а середньомісячна заробітна плата, згідно згаданої довідки, становить 8222 грн. 55 коп., теж за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про зобов'язання Міністерства юстиції України вилучити позивача з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», підлягає задоволенню, відповідно до п.5 Розділу ІІ Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 16 жовтня 2014 року №1704/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за №1280/26057, як наслідок протиправного звільнення та застосування заборон передбачених цим Законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2016 року у адміністративній справі №813/6010/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 17.05.2016р.