Справа № 826/776/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 травня 2016 року № 826/776/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Іверс Буд»
доДержавної архітектурно-будівельної інспекції України
провизнання протиправним та скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іверс Буд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс Буд» (ліцензія серії АЕ №640724) (з урахуванням заяви про зміну предмету адміністративного позову від 22.03.2016).

Позовні вимоги мотивовано тим, що на дату проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» та прийняття оскаржуваного рішення не існувало жодної постанови Кабінету Міністрів України, яка б згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлювала ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, відтак, за твердженням позивача, здійснення контролю за відсутності ліцензійних умов проведення господарської діяльності у товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» та прийняття оскаржуваного рішення є незаконним. Крім того, позивачем наголошено, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, з огляду на правомірність оскаржуваного рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних в останнього повноважень, з урахуванням виявленого порушення у сфері містобудівної діяльності. Також, за твердженням останнього, Державна архітектурно-будівельна інспекція України не є контролюючим органом у розумінні положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, а тому остання (у тому числі в особі її територіальних органів) мала право на проведення вказаної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд».

Справу №826/776/16 розглянуто у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 22.09.2015 №1048 про затвердження плану перевірок дотримання суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів IV і V категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на IV квартал 2015 року, відповідно до Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з метою забезпечення завдань, покладених на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію Україну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294, керуючись Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, наказано, зокрема, затвердити план перевірок дотримання суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів IV і V категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на IV квартал 2015 року, згідно з додатком, у якому під номером/пунктом 681 вказано товариство з обмеженою відповідальністю «Іверс буд».

На підставі вказаного, Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» направлено повідомлення від 30.10.2015 №10/26-66/3010/08-69 про проведення планової перевірки щодо додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів IV і V категорії складності, яким, зокрема, вимагалося від товариства надання документів, матеріалів та інформації, необхідної для здійснення планової перевірки. Вказане повідомлення, у відповідності до наявної у матеріалах справи копії повідомлення про вручення поштового відправлення, отримано позивачем 01.12.2015.

У свою чергу, з виїздом комісії за місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» останнє не знайдено. Товариством не надано у визначений для перевірки термін документи, які зазначались у повідомленні Департаменту, що оформлено актом відмови суб'єкта будівельної діяльності від проведення органом ліцензування перевірки від 18.12.2015.

За результатами викладеного, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України прийнято наказ від 06.01.2016 №1-Л про результати розгляду питань щодо ліцензування, яким анульовано ліцензію товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» у зв'язку з виявленими порушеннями ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, на підставі відповідного акту перевірки.

Вважаючи даний наказ необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Так, згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №439/2011, визначено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури (підпункт 8 пункту 4 вказаного Положення).

При цьому, приписами пункту 6 Положення передбачено, що Держархбудінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька регіонів) територіальні органи.

У свою чергу, нормативно-правовим актом, який регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, є Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII.

У силу пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягає, зокрема, будівництво об'єктів IV і V категорій складності - з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про архітектурну діяльність».

Ліцензійні умови та зміни до них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»).

На виконання вказаних положень постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 №1396 затверджено Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, який встановлює загальні вимоги до ліцензування господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності (далі - будівельна діяльність).

Згідно з пунктами 3, 4 вказаного Порядку, ліцензування будівельної діяльності та контроль за додержанням ліцензійних умов здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - орган ліцензування).

Кваліфікаційні, організаційні та інші вимоги щодо провадження господарської діяльності у будівництві встановлюються ліцензійними умовами провадження такої діяльності, які затверджуються в установленому законодавством порядку.

При органі ліцензування утворюється ліцензійна комісія, що діє на підставі положення, затвердженого в установленому порядку Мінрегіонбудом.

Державна архітектурно-будівельна інспекція здійснює методичне забезпечення ліцензування будівельної діяльності.

Таким чином, положеннями Порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженого Кабінетом Міністрів України на виконання вимог частини другої статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», повноваження щодо контролю за додержанням ліцензійних умов покладено на Державну архітектурно-будівельну інспекцію та її територіальні органи, з урахуванням положень затверджених Мінрегіонбудом.

З огляду на вказане, Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, містить відсилання на нормативно-правові акти Мінрегіонбуду, які, у свою чергу, регулюють питання визначення ліцензійних умов у сфері будівництва.

Так, на підтвердження викладеного та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 №1396 «Про ліцензування певних видів господарської діяльності у будівництві» наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27.01.2009 №47 затверджені Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, які чинні станом на момент ініціювання проведення досліджуваної перевірки та станом на момент розгляду даної справи судом.

Відтак, твердження позивача про те, що на дату проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» та прийняття оскаржуваного рішення не існувало жодної постанови Кабінету Міністрів України, яка б згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлювала ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, є необґрунтованими та такими, що спростовані наведеним вище.

Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Водночас, виходячи зі змісту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», останній направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Отже, враховуючи завдання Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів, суд дійшов до висновку, що відповідач у цій справі не є контролюючим органом доходів і зборів у розумінні вимог пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України. Відтак, приписи пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2016 у справі №825/134/16 (ЄДРСР №56910274), від 19.04.2016 №810/5056/15 (ЄДРСР №57309874), від 30.09.2015 у справі №826/7474/15 (ЄДРСР №51659818).

З огляду на викладене вбачається, що відповідач наділений законодавчим правом на проведення перевірок з питань дотримання суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів IV і V категорії складності станом на момент ініціювання проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд».

При цьому, згідно з пунктом 21 Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, підставами для анулювання ліцензії, зокрема, є акт про відмову суб'єкта будівельної діяльності від проведення органом ліцензування перевірки.

Разом з тим, факт відмови товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» від проведення органом ліцензування перевірки позивачем під час судового розгляду не заперечувався.

Виходячи з викладеного, з урахуванням правомірності досліджуваної перевірки, про що вказано вище, суд дійшов до висновку, що оскаржуваний наказ від 06.01.2016 №1-Л про результати розгляду питань щодо ліцензування, яким анульовано ліцензію товариства з обмеженою відповідальністю «Іверс буд» у зв'язку з виявленими порушеннями ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, на підставі відповідного акту перевірки, винесено відповідачем правомірно, у межах наданих останньому повноважень.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх, виходячи із заявлених предмету та підстав позову.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.