Справа № 161/16813/15-а,2-а/161/557/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Справа № 876/12125/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2015р. по справі № 161/16813/15-а,2-а/161/557/15 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку про визнання відмови неправомірною, -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку, в якому, з урахуванням уточнень просить, визнати дії відповідача неправомірними щодо невключення до складових заробітної плати винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення при призначенні (перерахунку), та зобовязати його провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням цих складових починаючи з 01.02.2008 року, а також здійснювати таку виплату і вподальшому.

В обгрунтування заявленого позову позивач зазначає, що перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Луцьку Волинської області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», яку встановлено у розмірі 86 % від заробітної плати. При обчисленні їй пенсії до заробітку, з якого відповідно до ст. 66 Закону України «Про державну службу» має бути обчислена пенсія, безпідставно не було включено такі складові як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення. У жовтні 2015 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку пенсії. Проте, у здійсненні перерахунку пенсії управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку позивачу відмовило. Відтак, позивач вважає таку відмову відповідача неправомірною.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2015 р. в частині позовних вимог ОСОБА_1Є, щодо визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за період з 01 лютого 2008 року до 30 квітня 2015 року залишено без розгляду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено частково: визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку Волинської області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 86 % від заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення з урахування уже виплачених сум, починаючи з 30 квітня 2015 року.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В обгрунтування вимог скарги, апелянт покликається на те, що відповідно до ст.46 Закону України « Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, неотримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини дохо від. Таким чином, вважає, що перерахунок пенсії має проводитись з 01.02.2008 року, оскільки пенсія нараховувалась невірно з дати її призначення. В решті постанову суду першої інстанції апелянт вважає обгрунтованою.

Відтак, просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог, та просить прийняти нову, якою позов просить задоволити у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 17.01.2008 року ОСОБА_1 призначена пенсія за інвалідністю відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» в розмірі 86 відсотків від її заробітної плати.

Нарахування пенсії позивачу здійснено на підставі довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», до яких не було включено виплачені позивачу суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем та матеріальної допомоги на оздоровлення. З довідки № 1276/н/03-20-05-27 від 28.09.2015 р. про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії непрацюючим державним службовцям судом встановлено, що до складу заробітної плати ОСОБА_1 входить матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

05.10.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 86 % від заробітку. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області у задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії було відмовлено.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.05.2013 року у справі № 21-125а13, по якій зазначено, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових потреб та індексація заробітної плати входила до системи оплати праці державного службовця, а тому має бути врахована при обчисленні пенсії.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Відтак, суд зазначає, що апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині не задоволення його вимог за період з 01.02.2008 року до 30.04.2015 року. Зважаючи на це суд зазначає наступне.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2015 р. в частині позовних вимог ОСОБА_1Є, щодо визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за період з 01 лютого 2008 року до 30 квітня 2015 року залишено без розгляду. Зазначена ухвала набрала законної сили та не оскаржена позивачем у встановленому порядку. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку. Позивач пропустив належний строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом лише 30.10.2015 року. Статтею 46 Закону України «Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, неотримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Застосування цієї статті поширюється лише на нараховані суми пенсії.

Відтак покликання апелянта на статтю 46 Закону України «Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» судом відхиляються.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію з суми заробітної плати, на яку нараховувалися страхові внески, то суд зазначає, що відповідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2015р. по справі № 161/16813/15-а,2-а/161/557/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

ОСОБА_2