Справа № 804/15722/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 р. Справа № 804/15722/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Щадних Олександра Леонідовича про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Щадних Олександра Леонідовича , у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання нікчемним Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №1/42/3m/0052 (в іноземній валюті - євро) від 31.07.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та ОСОБА_2;

визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича про не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізчиних осіб;

зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Щадних Олександра Леонідовича включити ОСОБА_2 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізчиних осіб, перерахувати суму вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури вивдення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, визначити розрахункові суми відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати на затвердження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення виплат;

стягнути пропорційно з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» Ільчук Олександра Павловича та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 461, 60 грн.;

стягнути пропорційно з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» Ільчук Олександра Павловича та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» Щадних Олександра Леонідовича витрати на правову допомогу в розмірі 4 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" безпідставно, в порушення приписів чинного законодавства, ОСОБА_2 не включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач стверджує, що безпідставне та необґрунтоване визнання відповідачем 1 договору нікчемним автоматично призводить до не включення позивача до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що порушує право на отримання гарантованої суми вкладу позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі заперечень до суду не надали.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

31.07.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - Банк, ПАТ АКБ «Капітал») та ОСОБА_2 (Вкладник) укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №1/42/Зт/0052 (в іноземній валюті - євро) (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору (п.п.1.1, 1.1.1., 1.1.2) Банк приймає від Вкладника грошові кошти (вклад) у розмірі 5 000, 00 євро на строк 3 місяця з 31.07.2014р. по 31.10.2014р. (включно) та зобов'язується повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором. В день підписання цього Договору Вкладник вносить (перераховує), а Банк приймає вклад від Вкладника та обліковує його суму на вкладному рахунку НОМЕР_2 в Відділення №42 ПАТ «АКБ «Капітал», код банку 334828. Банк нараховує Вкладнику проценти на суму вкладу в розмірі 10,00% річних в порядку, визначеному розділом 2 даного Договору.

31.07.2014р. Банк прийняв від Вкладника на відповідний вкладний рахунок грошові кошти (вклад) в розмірі 5 000, 00 євро, про що свідчить меморіальний валютний ордер №669 2435 від 31.07.2014р.

Відповідно до п.1.2. Договору, даний договір укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого у п.1.1. Договору строку (строковий вклад), кінцевою датою якого є 31.10.2014 року. Відповідно до п.5.1. Договору, цей Договір набирає юридичної сили з моменту його підписання та зарахування грошових коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання Сторонами зобов'язань згідно умов цього Договору, або до видачі всієї суми вкладу Вкладнику на його першу вимогу, оформлену відповідно до п.1.4. даного Договору, при достроковому закінченні терміну дії Договору, за винятком випадків, зазначених в цьому Договорі. Відповідно до п.2.9. Договору, якщо Вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п.1.1. Договору, Договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження.

Позивач стверджує, що на момент закінчення строку дії Договоруне вимагала від Банку повернення суми вкладу, у зв'язку з чим Договір на підставі п.2.9. вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого встановлення, тобто на умовах нарахування Банком Вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі 10,00 % річних.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 466/БТ від 20.07.2015р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "КАПІТАЛ" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 від 20.07.2015р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "АКБ "КАПІТАЛ", згідно з яким з 21.07.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "АКБ " Капітал ".

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Капітал» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Лемеша Миколу Володимировича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Капітал» запровадежно строком на 3 місяці з 21.07.2015р. по 20.10.2015р. включно.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 29 жовтня 2015р. № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КАПІТАЛ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 жовтня 2015р. № 195, «Про початок процедури ліквідації ПАТ АКБ «КАПІТАЛ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ АКБ «КАПІТАЛ», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення Ільчуку Олександру Павловичу на два роки з 30 жовтня 2015 року до 29 жовтня 2017 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 196 від 02 листопада 2015 р. змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ».

У відповідності до вказаного рішення - всі повноваження ліквідатора ПАТ «АКБ «Капітал» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Щадних Олександру Леонідовичу з 02 листопада 2015 р.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача надійшов лист за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ "Капітал" Ільчука Олександра Павловича (без вихідного номера та дати), про визнання Договору №1/42/3m/0052 від 31.07.2014р. (номер даного договору у листі відповідача 2 зазначено неповністю) нікчемним на підставі п. 9 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У даному листі також зазначено, що рішення щодо включення позивача до переліку вкладників Банку, які мають на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, буде прийнято після завершення проведення досудового розслідування у відповідній кримінальні справі.

Відомостей щодо проведення досудового розслідування у відповідній кримінальній справ або щодо відкриття такої в результаті звернення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до правовохоронних органів до суду не надано.

Не погодившись із зазначеним листом, ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом.

Аналізуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка субєкта владних повноважень, а під порушенням прав, свобод та інтересів наявність негативних протиправних наслідків для позивача як наслідок такої бездіяльності.

Отже, для вирішення вказаного спору в контексті заявлених ОСОБА_2 вимог суду необхідно з'ясувати: чи настали на момент розгляду справи для позивача негативні наслідки внаслідок оскаржуваних рішень уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал».

Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. 2 ст. 1059 Цивільного кодексу України: у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 1062 Цивільного кодексу України, на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України - за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу України - банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1071 Цивільного кодексу України: банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом

Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України - обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III від 05.04.2001 р. (далі-Закон №2346-ІІІ), для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону № 2346-III - банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Згідно пп. 7.1.1. ст. 7 Закону № 2346-III: вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (п.п. 7.1.5. ст. 7 Закону № 2346-III).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23 лютого 2012 року.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (далі Закон №4452).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452 визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №4452, вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Статтею 3 Закону №4452 закріплено правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд), а саме - даною нормою визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права. Керівними органами Фонду є адміністративна рада та виконавча дирекція.

У відповідності до положень статті 4 Закону №4452 - основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку, здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 4452 - управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду.

Відповідно до ст. 12 Закону № 4452: виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону, а також приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Частиною 1 статті 26 Закону №4452 закріплено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452).

В силу частини 1 статті 36 Закону №4452 - з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 37 Закону №4452 визначено, що Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно частини 1 статті 46 Закону №4452 - Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються (частина 5 статті 45 Закону №4452).

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону № 4452 уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Згідно із приписами ч.ч. 2, 3 ст. 27 Закону № 4452 - Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Відповідно до ч.5 ст. 27 Закону № 4452 - протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч. 6 ст. 27 Закону № 4452: уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 р. за №1548/21860 (далі - Положення №14).

Відповідно до положень пунктів 3, 4, 5 розділу ІІІ вказаного Положення: Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону , а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Отже, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема забезпечення гарантованого Законом України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" відшкодування коштів за вкладами, уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та подавати додаткову інформацію про вкладників, у разі їх збільшення, на підставі яких в подальшому Виконавчою дирекцією Фонду затверджується реєстр вкладників.

Відповідно до положень частини першої статті 34 Закону №4452: Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Положеннями статті 38 Закону №4452 передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" ;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За приписами положень ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України видно, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як на стадії тимчасової адміністрації, так і на стадії ліквідації банку наділена повноваженнями щодо проведення перевірки вчинених правочинів (укладених договорів) та за результатами такої перевірки направляти сторонам за договорами повідомлення про нікчемність цих договорів або додаткову інформацію до Фонду про збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплату відшкодування.

Підстави для визнання договору нікчемним містяться також у Цивільному кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Наведені законодавчі положення передбачають, що у відповідних випадках договори є нікчемними в силу закону. Відповідно, визнання договорів нікчемними не потребує видання певного акту.

Згідно частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про те, що до порушення права позивача призводить саме застосування Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наслідків нікчемності договору, тобто не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, повідомлення про визнання правочинів нікчемними є лише формою листа, наданим уповноваженою особою Фонду з метою повідомлення сторони за договором про його нікчемність відповідно до вимог пункту 4 ч.2 статті 37 Закону №4452.

У даному випадку відповідачем фактично реалізовано обов'язок по забезпеченню перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Водночас, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та не наведено, що договір банківського вкладу (депозиту) має ознаки нікчемного правочину; доказів щодо визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку також не надані.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя статті 228 Цивільного кодексу України визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 Цивільного кодексу України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, що виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Отже, для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо порушує конституційні права і свободи людини і громадянина та суперечить інтересам держави і суспільства.

Також, відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Так, відповідачами не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, або умови договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зважаючи на те, що відповідачами не надано доказів того, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «АКБ «Капітал» договір №1/42/3m/0052 від 31.07.2014р. посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, даний правочин є дійсним і таким, що вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, зі змісту позовних вимог слідує, що ОСОБА_2 оскаржується рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання нікчемним Договору строкового банківського вкладу (депозиту) №1/42/3m/0052 (в іноземній валюті - євро) від 31.07.2014р., однак з матеріалів справи вбачається, що таке рішення оформлене листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ "Капітал" Ільчука О.П., а не Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем 2 не доведено правомірність свого рішення та його відповідність нормам діючого законодавства України.

Також, у позовній заяві ОСОБА_2 просить суд визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича про не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «АКБ «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізчиних осіб.

У листі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ "Капітал" Ільчука О.П. , яким позивача повідомлено про визнання нікчемним договору строкового банківського вкладу (депозиту) №1/42/3m/0052 (в іноземній валюті - євро) від 31.07.2014р., зазначено, що рішення щодо включення ОСОБА_2 до відповідного переліку вкладників буде прийнято після завершення проведення досудового розслідування у відповідній кримінальній справі.

Водночас, у матеріалах справи відсутнє рішення, згідно з яким ОСОБА_2 не включено до переліку вкладників ПАТ «АКБ «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як і будь-які відомості щодо прийняття такого рішення відповідачем 2 або іншою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «АКБ «Капітал».

Частина ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, покладає обовязок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодного рішення винесеного відповідачем 2, яке б в розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України могло бути предметом оскарження в контексті заявлених позовних вимог щодо не включенння ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «АКБ «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивачем не доведено будь-якими доказами факту настання негативних наслідків для неї, оскільки відповідно до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами від 09.08.2012 року № 14 - протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, тобто фактично доповнювати або змінювати перелік вкладників, яким кошти підлягають відшкодуванню, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказані зміни враховує до Реєстру вкладників.

Таким чином, позивачем не доведено факту настання негативних наслідків внаслідок порушення її прав з боку уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «АКБ «Капітал» Ільчука О.П. у вигляді прийняття рішення щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «АКБ «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або щодо відмови у здійсненні включення позивача до такого переліку.

Також, враховуючи наведене, не можуть бути задоволені і позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача 3 включити ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «АКБ «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізчиних осіб, перерахувати суму вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури вивдення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, визначити розрахункові суми відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати на затвердження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення виплат, оскільки вказані позовні вимоги є похідними та можуть бути предметом спору лише у разі визнання бездіяльності відповідачів 2, 3 протиправною, однак такі вимоги ОСОБА_2 заявлені не були.

При цьому, слід зазначити, що судове рішення не може підміняти повноваження суб'єкта владних повноважень з приводу вчинення відповідних дій без дотримання порядку, встановленого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, щодо витрат по сплаті судового збору - суд виходить з наступного.

Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено 9ч. 3 ст. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на наведене, а також на те, що даний адміністративний позов було задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2 судових витрат із сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 487, 20 грн.

Стосовно позовних вимог щодо пропорційного стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Щадних Олександра Леонідовича; уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства україни, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних із розглядом справи належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно з вимогами частини 1 та 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України - витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 59 Конституції України вбачається, що правова допомога може надаватись на платній чи безоплатній основі.

З наведеного свідчить, що до судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі в адміністративному судочинстві, належать суми, сплачені такою особою лише за послуги адвоката, або іншого фахівця в галузі права. Аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 р. у справі за конституційним зверненням Приватного малого підприємства фірми "Максима" щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 59 Конституції України, ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві) (справа № 1-4/2014).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «КС партнерс» договір про надання юридичних послуг за №1011/15 від 10.11.2015р.

Відповідно до вказаної угоди позивачем перераховано 4000, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру за № 16/11 від 16.11.2015р.

Отже, з наведеного слідує, що позивач просить відшкодувати витрати в розмірі 4000, 00 грн., повязані із наданням юридичних послуг юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «КС партнерс» на підставі Договору №1011/15 від 10.11.2015р. при представництві інтересів ОСОБА_2 в ході розгляду справи по оскарженню рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал» про визнання договору строкового банківського вкладу №1/42/3m/0052 від 31.07.2014р., укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «АКБ «Капітал» нікчемним.

Тобто, правова допомога ОСОБА_2 надавалась не конкретним адвокатом, або іншим фахівцем в галузі права з яким укладено Договір, а із юридичною особою, що виключає можливість відшкодування витрат, понесених позивачем.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували понесення таких витрат.

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_2 доФонду гарантування вкладів фізичних осіб; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича; Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Щадних Олександра Леонідовича про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" Ільчука Олександра Павловича щодо нікчемності договору банківського вкладу №1/42/3m/0052 від 31.07.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Капітал» та ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 487, 20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський