Справа № 200/1781/16-а
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 200/1781/16-а

Ім'ям України Провадження № 2-а/200/167/16

27 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.,

при секретарі - Пеньківській А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, керуючись ст.ст. 7- 10, 11, 71, 94, 163, 186 КАС України, суд,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 у січні 2016 року звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, прохаючи суд скасувати рішення УПФ України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про відмову у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці № 48 від 04 грудня 2015 року; зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату їй з 30 листопада 2015 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі складових грошового утримання судді, визначених у розрахункових листах за 2015 рік Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 листопада 2015 року; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 2-11) У ході розгляду справи надала позовну заяву у новій редакції, прохаючи суд про наступне: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні і виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, викладене у витязі з протоколу № 48 від 04 грудня 2015 року засідання комісії по призначенню та перерахункам пенсії УПФ України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська; зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% грошового утримання судді, на підставі довідки Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року за № 05-44/63 про заробітну плату, починаючи з 30 листопада 2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з правом на перерахунок в наступному щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв'язку зі зміною розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; допустити негайне виконання постанови суду у межах стягнення за один місяць; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати (а.с. 154-157).

Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. Так, наказом в.о. голови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 листопада 2015 року № 203-к її відраховано зі штату суду з 26 листопада 2015 року, у зв'язку з поданням заяви про відставку. 30 листопада 2015 року вона звернулася із заявою та поданням адміністрації Дніпропетровського апеляційного господарського суду, з відповідним пакетом документів, до УПФ України в Бабушкінському районі міста Дніпропетровська про призначення і виплату їй, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання. Це щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись їй у розмірі 86% від розміру грошового утримання судді, на підставі довідки Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року за № 05-44/63, оскільки вона має стаж роботи на посаді судді у 23 роки 08 місяців та 07 днів. Рішенням, викладеним у витязі з протоколу № 48 від 24 листопада 2015 року засідання комісії по призначенню та перерахункам пенсії УПФ України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, їй відмовлено у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відмову мотивовано тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за № 213 - VIII, з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вважає рішення про відмову у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання протиправним, незаконним та таким, що порушує її конституційні права. Позбавлення її відповідачем щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, є протиправним, так як порушує її право на отримання належного грошового утримання. Незаконним, так як прийнято всупереч вимогам ОСОБА_4 України, як основного закону Держави.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні його тексту.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Пояснила, що на момент звернення позивача, на 30 листопада 2015 року, до Пенсійного фонду про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, так і на цей час, діє Закон України № 213-ІІІ від 02 березня 2015 року, норми якого не визнано неконституційними. Згідно з розділом III прикінцевих положень п. 5 цього закону - «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за № 213-III, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії чи щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій та статус суддів», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. З цих підстав відмова у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, вчинена обґрунтовано, на підставі чинного законодавства України. Позивач вже отримує пенсію, призначену їй на загальних підставах, а згідно з вимогами ч. 4 ст. 141 Закону України «Про судоустрій», перерахунок раніше призначеної пенсії судді здійснюється лише суддям Конституційного Суду України, і ніяким іншим. Відтак, позовні її вимоги, як такі, що не ґрунтуються на законі, задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 13 квітня 2016 року замінено відповідача з УПФ України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську (а.с. 167).

Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими ними письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Верховної ОСОБА_5 України від 12 листопада 2015 року за № 788-VIII «Про звільнення суддів», позивач звільнена з посади судді апеляційного господарського суду Дніпропетровської області у відставку, згідно з п. 9 ст. 126 ОСОБА_4 України (а.с. 16-17). Наказом в.о. голови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 листопада 2015 року за № 203-к суддю Дніпропетровського апеляційного господарського суду Лисенко О.М. звільнено з займаної посади у звязку з поданням заяви про відставку від 26 листопада 2015 року (а.с. 18). Стаж роботи судді у відставці ОСОБА_3 становить 23 роки 8 місяців 7 днів, підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 26.11.2015 р. та записами у трудовій книжці (а.с. 14, 24-30). 30 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулася до УПФ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення їй щомісячного грошового утримання судді у відставці. Рішенням комісії по призначенню та перерахункам пенсії УПФ України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська № 48 від 04 грудня 2015 року їй відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з тих підстав, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», запропоновано, у разі незгоди, оскаржити відмову у судовому порядку (а.с. 31).

Нормами ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується. Відповідно до вимог ст. 8 ОСОБА_4 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4, як основний закон, має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується. Згідно з вимогами ст. 22 ОСОБА_4 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Нормами ст. 126 ОСОБА_4 України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року за № 8-рп/2005, щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Цим же рішенням Конституційного Суду України встановлено, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року за № 4-рп/2007 також встановлено те, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у ОСОБА_4 України та спеціальному Законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це рішення узгоджується із нормами ч. 3 ст. 22 ОСОБА_4 України. Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Наведені рішення Конституційного Суду України відповідають положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно з якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4). Відповідно до міжнародних стандартів у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Аналогічні умови забезпечення незалежності суддів містяться і у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (04 листопада 1950 року), яку ратифіковано Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, та у низці інших міжнародних документів, зокрема, у Основних принципах незалежності судових органів, що ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральною Асамблеєю ООН, Процедурі ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, які затверджено 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_6 ООН.

З наведених норм міжнародного та вітчизняного законодавства випливає наступне. Так, суд вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але і конституційною гарантією незалежності судді у відставці, складовою частиною його правового статусу, як діючого судді, та його правомірних (законних) очікувань щодо свого майбутнього у вигляді захищеного соціального статусу при припинення відправлення ним правосуддя шляхом виходу у відставку, яке, у своєму розмірі, має бути максимально наближеним до того рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п. 2,9, ч 5 ст. 126 ОСОБА_4 України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону України № 2453 VI та ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях, гарантувала право судді на відставку та отримання суддями, за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, який максимально наближений до розміру суддівської винагороди. 28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» , яким у новій редакції викладено всі положення Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Нормами ч. 3 ст. 141 Закону України № 2453-VI у редакції Закону України № 192-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Зазначена норма прийнята, однак не реалізована практично, оскільки, відповідно до Закону № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Нормою ч. 3 ст. 5 Закону України № 213-VIII, встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучено право на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції. Згідно з п. 5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії чи щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Нормою ч. 1 статті 126 ОСОБА_4 України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_4 і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII. Так, у пунктах 8, 11 ч. 4 ст. 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку, а частиною шостою цієї статті встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_4 України гарантій незалежності судді. Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних законів, що неодноразово підтверджено рішеннями Конституційного Суду України: від 3 червня 2013 року за № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року за № 8-рп/2005.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що первинна редакція Закону України № 2453-VI у редакції Закону України № 192-VIII у частині забезпечення гарантій незалежності суддів, у повному обсязі відповідала нормам ОСОБА_4 України. Між тим, нормами ст. 141 Закону України № 2453-VI, у її редакції, внесеній нормами Закону України № 213-VIII, якими обмежено раніше встановлений рівень матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями цього Закону України, порушено конституційні гарантії незалежності суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам, а саме, вимогам ст.ст. 8, 21, 22 ОСОБА_4 України. Крім того, Прикінцеві положення цього Закону України носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач працювала суддею під час дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 07 липня 2010 року, з наступними змінами, які давали їй право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, суд вважає, що на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 ОСОБА_4 України, вона набула право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання. У результаті прийняття пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII, яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із тими суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Згідно з нормами ОСОБА_4 України, усі судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, відповідно до законодавства, мають однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення нормами Закону України № 213-VIII універсального принципу рівності, який закріплено у ст. 21 ОСОБА_4 України, а також, порушення принципів незалежності суддів, передбачених ч. 1, п.п. 2, 9 ч. 5 статті 126 ОСОБА_4 України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Згідно з ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись, виходячи з розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді. Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 ОСОБА_4 України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, який передбачено ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, в редакції від 12 лютого 2015 року.

Суд констатує, що розмір довічного грошового утримання позивача повинен складати 86% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру. Зміни у законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать ОСОБА_4 України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Оскільки ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при вирішені спору застосовує ОСОБА_4 України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на нормах ОСОБА_4 України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на норми статті 19 ОСОБА_4 України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.ст. 8, 19, 22, 126 ОСОБА_4 України, а також ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами, які внесено Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року. У звязку з чим, рішення відповідача за № 48 від 04 грудня 2015 року про відмову у призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує її права та інтереси, суперечить нормам ОСОБА_4 України та Закону України, який прийнятий на основі ОСОБА_4 України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3, що викладене у витязі із протоколу № 48 від 04 грудня 2015 року засідання комісії по призначенню та перерахункам пенсії управління Пенсійного Фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, та зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, на підставі довідки Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2015 року за № 05-44/63 про заробітну плату, починаючи нарахування з 30 листопада 2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, не зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про порушення права позивача і про необхідність його захисту, він не може задовольнити позовні вимоги у тому обсязі, у якому прохає позивач, у частині зобовязання відповідача здійснювати перерахунок її довічного грошового утримання, як судді у відставці, у звязку зі змінами розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. При цьому суд виходить з того, що завданням та метою адміністративного судочинства є поновлення порушеного права позивача. Судовому захисту підлягає виключно порушене право, а не ймовірне порушення права у майбутньому. За відсутності порушеного права, суду неможливо його поновити. Через це, вказана позовна вимога є передчасною, оскільки на час вирішення спору немає зміни розміру грошового утримання судді апеляційного господарського суду, як немає і відмови відповідача позивачеві у здійсненні перерахунку розміру її довічного грошового утримання, тобто немає самого предмету спору.

Спираючись на норми п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання за один місяць.

З метою повного захисту порушеного права позивача, за захистом якого вона звернулася, суд, спираючись на норми ч. 2 ст. 11 КАС України, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та сформулювати резолютивну частину рішення таким чином, який найбільш повно захистить її порушене право.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 19, 21-22, 24, 126 ОСОБА_4 України, ст.ст. 7-14, 71, 94, 159-163, 186, 256 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення колегіального органу управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська (витяг з протоколу засідання комісії № 48) від 04 грудня 2015 року про відмову ОСОБА_3 у призначені їй довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську призначити та сплачувати ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, у розмірі 86% від розміру грошового утримання працюючого судді Дніпропетровського апеляційного господарського суду, на підставі довідки Дніпропетровського апеляційного господарського суду № 05-44/63 від 02 грудня 2015 року про розмір суддівської винагороди ОСОБА_3, здійснивши нарахування їй щомісячного довічного грошового утримання з 30 листопада 2015 року, без обмеження розміру її щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання даної постанови у частині здійснення нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 за один місяць.

Судові витрати віднести на рахунок Держави.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів зо дня її проголошення, а особами, що не брали участь у розгляді справи протягом 10 днів зо дня отримання її копії, через суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили протягом 10 днів зо дня її проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання її копії особами, які не брали участь у розгляді справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко