Справа № 136/606/16-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/606/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"12" травня 2016 р. Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Липовця адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора ІПП міста Києва лейтенанта поліції 5 роти 3 батальйону Касіренко Б.М. про визнання протиправною та скасування постанови серія ПС2 №393586 від 06.04.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Липовецького районного суду, як адміністративного суду, із вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серія ПС2 №393586 від 06.04.2016 року, обґрунтовуючи підставність позову таким.

06 квітня 2016 року постановою інспектора ІПП міста Києва лейтенанта поліції 5 роти 3 батальйону Касіренко Б.М., його, ОСОБА_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень. Вважає вищевказане рішення посадової особи суб'єкта владних повноважень незаконним, протиправним та таким, що підлягає до скасування, оскільки при розгляді справи та винесені оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення було грубо порушено норми як процесуального так і матеріального права, а також його право на захист з огляду на таке.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Так, із зафіксованим 06.04.2016 року інспектором поліції правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.122 КУпАП позивач не був згоден, про це вказав поліцейському та зазначив внизу постанови, висловивши так свою незгоду, однак це не зобов'язало поліцейського скласти протокол про адміністративне правопорушення. Жодних доказів його вини в розумінні ст.251 КУпАП поліцейським не було представлено, його пояснення щодо спростування висунутого стосовно нього звинувачення поліцейським до уваги не брались, вони ігнорувались. Його права, передбачені нормами Конституції України та КУпАП на захист та інше - не роз'яснювались поліцейським. Розгляду справи не було взагалі, інспектор одразу ж почав виносити постанову про накладення на нього стягнення, вчинивши навіть не спрощеним порядком, а «оперативно швидко». Будь - які відомості, які були необхідні для вирішення справи, а саме: характеризуючи дані на особу, навіть натяку надати не було.

Крім цього, розгляд справи та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було вчинено з порушенням ст.258 та ст. 276 Кодексу щодо того де розглядається справа: «за місцем вчинення правопорушення» чи «на місці вчинення правопорушення» на що звернув увагу Конституційний суд України, розглянувши справу за конституційним зверненням Уповноваженого Верховної ради с прав людини, в своєму рішенні №5-рп/2015.

Що ж стосується самого правопорушення, то позивач вказав у позові на таке.

Його притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення п.17.1 ПДР, відповідно до якого на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

У той же час п. 17.2. ПДР від 10.10.2001, № 1306, передбачено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Так, 06.04.2016 року, керуючи автомобілем у м. Києві, він здійснював поворот праворуч на дорогу із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, що давало йому право виконати поворот, проте при перестроюванні в інший ряд, його прижали інші транспортні засоби, що позбавило можливості вчинити маневр одразу. В даному випадку належних та допустимих доказів порушення п.17.1 ПДР працівником поліції не було надано, а він діяв в силу п.17.2 ПДР, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а відтак провадження у справі слід було закрити в силу ст.247 ч.1 п.1 КУпАП.

Ураховуючи наведене, а також порушення його права на захист, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №393586 від 06.04.2016 року винесену ІПП міста Києва лейтенантом поліції 5 роти 3 батальйону Касіренко Б.М. про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності, за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

В судове засідання позивач не з'явився, до суду подав заяву в якій повідомив, що заявлені вимоги позову підтримує, просить їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь - яких заперечень проти позову на пропозицію суду згідно ухвали від 15.04.2016 року, клопотань про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності - до суду не направив.

Прийнявши до уваги те, що позивач використав надане йому ч.4 ст.122 КАС України право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, будучи належним чином повідомленим, що у відповідності до правил ч.4 ст.128 КАСУ дозволяє суду провести розгляд справи не відкладаючи її розгляд на підставі зібраних доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.41 КАСУ.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

06 квітня 2016 року інспектором ІПП міста Києва лейтенантом поліції 5 роти 3 батальйону Касіренко Б.М., було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №393586, якою ОСОБА_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень, у зв'язку із тим, що 06.04.2016 року о 09 годині 15 хвилин в місті Києві по вул.. О. Теліги, 29, гр. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Mersedes - Benz» державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів позначеним дорожнім знаком 5.8. та 5.11, чим порушив вимоги правил п.17.1 ПДР.

Позивач, не погодившись із рішенням суб'єкта владних повноважень, вважаючи його незаконним, звернувся до суду.

Вказане рішення суб'єкта владних повноважень перевірялось судом на предмет дотримання при його ухваленні правомірної поведінки посадової особи суб'єкта владних повноважень.

Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. 1, ч.2 ст.3 Конституції).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється нормами КУпАП (далі Кодекс), а також іншими піднормативними актами.

Згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Статтею 213 КУпАП, визначено, що органи національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення. органами державних інспекцій та інші органи (посадовими особами).

У відповідності до вимог ст.222 КУпАП саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ за порушення ПДР.

Відповідно до вимог ст.248 Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

У відповідності до вимог ст.249 Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (ст.251 Кодексу).

За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. (ст. 256 Кодексу).

Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (ч.1 ст. 257 Кодексу).

Згідно з частиною першою ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з цим, право на правову допомогу гарантовано ст.59 Основного закону України.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

З прийняттям Закону України «Про національну поліцію» законодавець вніс зміни до КУпАП, виклавши ст.258 КУпАП в наступній редакції: «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3 цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.»

Згідно ст.283 Кодексу постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р., - зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП . У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що позивач не був згоден із зафіксованим 06.04.2016 року інспектором поліції стосовно нього, ОСОБА_1, правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.122 КУпАП, про що зазначив внизу постанови аби хоч якось висловити свою незгоду, однак це не зобов'язало поліцейського в силу приписів ст.258 КУпАП скласти протокол про адміністративне правопорушення, який мав бути додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Правилами ч. 2, 4 ст. 71 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, та суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази в справі.

15.04.2016 року на пропозицію суду, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.251 КУпАП, вини позивача у допущенні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. А зазначені на постанові заперечення позивача стосовно вчиненого правопорушення (його не згода), посадовою особою поліції не були спростовані.

Крім цього, відсутність підпису позивача у постанові в графі щодо роз'яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП, доводить обставини наведені позивачем у позовній заяві стосовно того, що такі права, передбачені нормами Конституції України та КУпАП на захист, йому взагалі не роз'яснювались поліцейським, оскільки в постанові відсутні спростування вказаного факту.

Наведене свідчить, що розгляду справи про адміністративне правопорушення не було взагалі, що також позбавило особу, яка притягується до відповідальності надати відомості, які були б необхідні для вирішення справи, а саме: характеризуючи дані на нього як особу, навести обставини, які б пом'якшували його відповідальність,тощо.

Наведене свідчить, що наділення законодавцем Поліцейських правом виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу на місці скоєння правопорушення, без складання протоколу, а як слідство без наявності доказів, передбачених ст.251 Кодексу, позбавляє таку особу законодавчих гарантій на об'єктивний і справедливий розгляд справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Також важливим є питання, щодо місця винесення постанови поліцейським про притягнення позивача до відповідальності.

Так, ст.258 Кодексу, яка має назву «Випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається», передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься «на місці вчинення правопорушення».

В той же час, відповідно до вимог ст. 276 Кодексу, яка має назву: «Місце розгляду справи про адміністративне правопорушення» справа про адміністративне правопорушення розглядається «за місцем його вчинення».

Конституційний суд України, розглянувши справу за конституційним зверненням Уповноваженого Верховної ради с прав людини, в своєму рішенні №5-рп/2015 зазначив, що використане в ст.276 словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Отож підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

На це було звернуто увагу Конституційним Судом України у справі №1-11/2015 від 26 травня 2015 року, рішення якого є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

07.11.2015 було затверджено Міністерством внутрішніх справ України Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідно до якої у п. 4 зазначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу поміж іншого «на місці вчинення адміністративного правопорушення».

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

У той же, час варто вказати, що Інструкція є піднормативно - правовим актом у відношенні до основного закону, яким є КУпАП, і у випадку позивача, коли правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі та він не був згоден із правопорушенням, підстав для винесення постанови на місці вчинення правопорушення у поліцейського не було.

Що ж стосується самого правопорушення, то варто вказати на таке.

Відповідно до ч. 3 ст.. 62 Конституції України: «Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Поняття доказів міститься в ст. 251 КУпАП.

Судом встановлено, що згідно постанови від 06.04.2016 року позивача притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення п.17.1 ПДР, відповідно до якого на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

У той же час п. 17.2. ПДР від 10.10.2001, № 1306, водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Згідно доданих до позову фотознімків місця де було зафіксоване правопорушення, судом встановлено, що дорога із смугою для маршрутних транспортних засобів, відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, що давало позивачеві право виконати поворот та перестроїтись в інший ряд.

В даному випадку належних та допустимих доказів допущення позивачем порушення п.17.1 ПДР працівником поліції не було надано, а тому слідує, що позивач діяв в силу п.17.2 ПДР.

Отож наведене вказує на те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а відтак провадження у справі слід було закрити в силу ст.247 ч.1 п.1 КУпАП.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що винесене інспектором ІПП міста Києва лейтенанта поліції 5 роти 3 батальйону Касіренко Б.М. рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вчинено не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з перевищенням повноважень; не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; без дотриманням принципу рівності перед законом; без урахуванням прав особи на захист, отож його слід визнати протиправними та скасувати, оскільки завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

На підставі викладеного, керуючись Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 року N 1395, ст. ст. 2, 6, 9, 11, 14, 71, 158, 159, 160, 161 - 163 КАС України, ст. ст. 7, 9, 122 ч.1, 222, 251, 252, 257, 258, 268, 276, 280, 287, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №393586 від 06.04.2016 року винесену ІПП міста Києва лейтенант поліції 5 роти 3 батальйону Касіренко Б.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:Д. Т. Кривенко