Справа № 817/1629/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1629/15

11 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гарант-Плюс"
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю-фірма Гарант Плюс звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.01.2015 №, №, № та №.

В обґрунтування позову вважає безпідставними висновки контролюючого органу щодо заниження підприємством доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування у звязку з не відображенням у складі доходу вартості скляної пляшки при реалізації пива. Вказує, що під час перевірки ревізори мали доступ до всіх оригіналів документів бухгалтерського та податкового обліків в тому числі і до договорів, про що в акті перевірки висвітлено витяги з даних договорів з постачальниками ТОВ-фірми Гарант Плюс. Зазначає, що реалізація ТОВ-фірмою Гарант Плюс пива в пляшках кінцевому споживачу здійснювалось в магазині товариства через реєстратор розрахункових операцій при обов'язковому поверненні покупцями порожньої пляшки відповідного виробника, у касових чеках зазначалось про продаж пива без врахування пляшки при цьому вартість пляшки не включалась до вартості продукції. В акті перевірки контролюючий орган зазначає, що при досліджені умов договорів було встановлено, що пляшка є зворотною тарою. Однак, позивач зазначає, що під час проведення перевірки інспектору надавалось пояснення, що оскільки право власності на скло пляшку від Постачальників не переходить, отже скло пляшка, кегі, ящики, піддони та балони які надійшли від Постачальника до TOB-фірми Гарант Плюс з товаром, обліковувались на позабалансовому рахунку. Зі складу товар відвантажувався за накладними контрагентам, з якими у підприємства укладені відповідні господарські угоди на поставку товару. Такі особи самостійно або під час наступної поставки товару повертають скло пляшку ТОВ-фірмі Гарант Плюс за відповідними накладними. Таким чином, скло пляшка, повернута відповідно укладених господарських договорів на поставку товару, обліковуються на позабалансовому рахунку ОСОБА_3. Для здійснення роздрібної торгівлі товар із складу переміщувався в магазин. При переміщенні товару зі складу до магазину складається накладна на внутрішнє переміщення товару. Відносини ТОВ-фірми Гарант Плюс та кінцевого споживача опосередковуються ст.ст.685 та 698 ЦКУ. Вказує, що пиво в скло пляшці специфічний товар, який без пляшки втрачає свої властивості, пляшка це основний елемент упаковки, що є виробом для розміщення товару, забезпечує збереження товару та його властивостей, але не є товаром, від реалізації якого Позивач отримує доход в розумінні п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України.

ОСОБА_4 того, зазначає, що реалізація пива в пляшках кінцевому споживачу здійснюється за готівку, передача товару та розрахунок виконуються одночасно в магазині ТОВ-фірми Гарант Плюс та видається касовий чек, в якому зазначається про продаж пива з пляшкою, при цьому компенсація вартості пляшки споживачем не передбачена, первинні документи під час роздрібної купівлі-продажу на пляшку не складаються з огляду на те, що передача пляшки споживачу не є господарською операцією, а через небажання споживача неможливо навіть ідентифікувати особу такого споживача для складання документів. Під час знаходження пляшки в розпорядженні споживача пляшка залишається власністю Постачальників, отже здійснення ТОВ-фірмою Гарант Плюс передачі товару в тарі (в пляшці) споживачам, прийом зворотної тари (пляшки) від споживачів та повернення зворотної тари (пляшки) Постачальникам не викликає зміни в структурі активів та зобов'язань позивача, такі операції з тарою є допоміжною діяльністю, яка забезпечує реалізацію товару.

Таким чином, оскільки вартість пляшки не включається до вартості продукції та при купівлі пива в пляшках, право власності на пляшку не переходить ні до ТОВ-фірми Гарант Плюс, ні до кінцевого споживача, а пляшка повертається кінцевим споживачем позивачу, а той в свою чергу повертає її Постачальнику в тій же кількості, то має місце продаж товару з наступним поверненням кінцевим споживачем зворотної тари - пляшки під час наступної купівлі продукції, що не може бути підставою для збільшення розміру доходу від операційної діяльності в розумінні п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України. Також, зазначає, що претензій щодо неповернутої тари з боку контрагентів до підприємства не надходило, компенсація вартості втраченої або пошкодженої пляшки передбачена укладеними договорами позивачем не здійснювалась. Зазначені обставини підтверджують безпідставність збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств оскільки право власності на пляшку споживачам не передавало, компенсації вартості пляшки у будь-якому вигляді від споживачів не отримувало, а в свою чергу повертало пляшку в повному обсязі Постачальникам відповідно до умов укладених договорів.

Вказує, що за договором роздрібної купівлі-продажу споживачам, які купують товар в пляшках у товариства, пляшка не постачається, вартість пляшки не сплачують, при цьому в подальшому повертають пляшку ТОВ-фірмі Гарант Плюс, а ту у свою чергу повертає пляшки Постачальникам, за якими весь час зберігається право власності на пляшку, ніякої компенсації вартості пляшки зворотної тари позивач від споживачів не отримує, тому вартість зворотної тари не може бути базою оподаткування згідно з ст. 188 Податкового кодексу України.

ОСОБА_4 того, позивач не погоджується з висновками перевірки щодо віднесенню до витрат вартості по списанню паливно-мастильних матеріалів, маркетингових послуг та страхуванню, які на думку ревізорів не підтверджені документально. Вказує, що контролюючому органу до перевірки надавались всі первинні документи, які не були взяті до уваги. зазначає, що акт перевірки не містить жодних зауважень щодо оформлення первинних бухгалтерських документів на підставі яких сформовано податковий кредит.

Також ТОВ-фірма Гарант Плюс категорично не погоджується з висновком щодо порушення вимог п. 2.11, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України, а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2809,57 грн., видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 16743,59 грн. Оскільки, всі підтверджуючі документи про сплату коштів додані до звітних документів у повному обсязі та відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 податкова інспекція у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області позов не визнав, подав письмове заперечення. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що проведеною перевіркою встановлено, що TOB-фірмою Гарант Плюс занижено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за рахунок не відображення вартості скляної пляшки при реалізації пива у складі доходу. Питома вага реалізації кінцевому споживачу становить 99 % від загального обсягу реалізації. Вказала, що у господарських договорах укладених позивачем з контрагентами-постачальниками (виробниками пива) не відображені умови переходу чи не переходу права власності на товар (продукцію), також не передбачено можливість реалізації позивачем пива своїм покупцям у тарі постачальника, яка після звільнення повинна бути повернута, і не може бути замінена на подібну. Так як, скляна пляшка є упаковкою, то така тара і товар становить єдине ціле. ТОВ-фірма Гарант Плюс при здійсненні підприємницької діяльності, зобов'язане передати покупцям товар у тарі та (або) в упаковці, що відповідають вимогам, встановленим актами цивільного законодавства. Позивач отримавши товар у зворотній тарі (пиво у скляних пляшках) не отримавши а таку тару право власності, не має права продавати в ній товар своїм покупцям, адже скляна пляшка з-під пива є зворотною тарою. При здійсненні продажу пива у скляних пляшках до покупців позивача переходить право власності і на саму скляну пляшку, що фіксується у відповідних перинних документах, а саме у видаткових (товарних) накладних. З наданих до перевірки видаткових накладних встановлено, що позивачем не включається у дохід вартість тари. Протягом 2012 року ТОВ-фірма Гарант Плюс реалізувало 3112964 пляшки пива, вартість якої не відображено у складі доходу, що враховується при визначенні обєкта оподаткування за 2012 рік у розмірі 1795618 грн. таким чином, позивачем занижено дохід, що враховується при визначенні обєкта оподаткування за 2012 рік у розмірі 1795618 грн.

Також зазначає, що перевіркою встановлено завищення позивачем витрат, що враховується при визначенні обєкта оподаткування у розмірі 1049204 грн., в тому числі: за 2012 рік в сумі 417406 грн. та за 2013 рік в розмірі 631798 грн. Так, податковим органом встановлено, що ТОВ-фірмою Гарант Плюс завищено витрати за рахунок включення вартості по списанню паливно-мастильних матеріалів, маркетингових послуг та страхуванню, які не підтверджено документально. Позивачем надано до перевірки подорожні листи легкових та вантажних автомобілів, в яки не заповнено основних граф, а тому вони не відповідають вимога первинного документу. У звязку з чим неможливо підтвердити кілометраж, достовірність даних по списанню паливно-мастильних матеріалів в межах господарської діяльності позивача. ТОВ-фірмою Гарант Плюс до перевірки представлено договір з ТОВ Край-2 №596р/2011 від 01.06.2011 про надання маркетингових послуг, а саме проводження маркетингових заходів з метою стимулювання збуду продукції виробництва ПАТ Оболонь та його корпоративних підприємств в мережі торгівельних закладів позивача. Однак, з наданих до перевірки документів не можливо встановити місця надання послуг, в акта прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) відсутня інформація про структуру і динаміку конкретного попиту, смаки та переваги споживачів, можливості та особливості документів, а тому такі документи не можуть вважатися первинними в розумінні закону, підстави для формування даних податкового обліку на підставі таких документів відсутні. ОСОБА_4 того, перевіркою встановлено, що позивачем включено до валових витрат витати по страхуванню повязані не з орендованим майном, у звязку з чим ТОВ-фірмою Гарант Плюс завищено витрати в цій частині.

Представник відповідача зазначила, що позивачем в деклараціях з податку на прибуток приватних підприємств за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 відображено витрати на ремонт та поліпшення основних засобів, однак балансову вартість основних засобі зазначено без урахування суми накопиченої амортизації, що призвело до завищення ліміту суми витрат, що враховується при визначенні обєкта оподаткування. ТОВ-фірмою Гарант Плюс не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 495,79 грн. за 2012 рік та за 2013 рік у випадках коли не оподатковано доходи, отримані платником податків від його працедавця у вигулі відшкодування витрат на підставі авансових звітів без підтверджених первинних розрахункових документів про фактичні витрати. В ході перевірки встановлено, що в порушення вимог податкового законодавства позивачем не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб у випадках, коли працівникам за рахунок коштів підприємства надавались додаткові блага у вигляді оплати послуг мобільного звязку. Наданих до перевірки документів, замовлення таких послуг не можна повязати з виробничою діяльністю (необхідністю) підприємства. На момент перевірки вартість таких послуг із заробітної плати працівників не утримувалася та в касу підприємства не вносилась. ОСОБА_4 того, перевіркою встановлено, що позивачем подавались податкові розрахунки за формою 1 ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками.

Вибірковою перевіркою достовірності підтвердних документів (розрахункових документів), що додаються до авансових звітів про використання коштів на відрядження та інші потреби, встановлено, проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2809,57грн. (відповідно до первинних бухгалтерських документів а саме: касових звітів, авансових звітів) по підзвітних особах. Перевіркою встановлено подальшу видачу готівкових коштів підзвітним особам, які не відзвітувались за попередньо отримані кошти на загальну суму 16743,59 грн.

ТОВ-фірма Гарант Плюс в порушення вимог п.2.11, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2809,57 грн.; видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 16743,59 грн.

З урахуванням виявлених порушень та у звязку з ненаданням на вимогу контролюючого органу первинних документів, до ТОВ-фірми Гарант Плюс застосовано штрафні санкції.

На підставі вищевикладеного представник відповідача вважає спірні податкові повідомлення-рішення про збільшення грошових зобовязань та застосування штрафних санкцій правомірними, просила відмовити в задоволенні позову за безпідставності вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами наявними в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю-фірма Гарант Плюс зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради 24.11.1994 про що до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис №0002856; взяте на облік як платник податків ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області 17.07.1997; є платником додатку на додану вартість відповідно до свідоцтва №24886996 від 06.10.1997, про що зазначено безпосередньо в акті перевірки та сторонами не заперечується.

Судом встановлено, що в період з 02.12.2014 по 22.12.2014 на підставі направлень від 02.12.2014 №718/17-16-22-01, №719/17-16-22-01, №720/17-16-17-01, №732/17-16-22-01 та №733/17-16-22-01, наказу №962 від 20.11.2014 та наказу на продовження терміну перевірки №1027 від 15.12.2014, відповідно до ст.20 розділу І, ст.ст.77,82 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України, уповноваженими особами Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області проведена виїзна перевірка ТОВ-фірми Гарант Плюс з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт №19/17-16-22-01/22562218 від 29.12.2014, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення:

1) п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.135.1, п.135.2. ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139, п.п.140.1.6 п.140.6 ст.140, п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 584 776 грн., в т.ч. за 2012 рік в розмірі 464 734 грн.; за 2013 рік в розмірі 120 042 грн.;

2) п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України занижено податкові зобовязання, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 359 124 грн. в т.ч.: за січень 2012 року у розмірі 39 847 грн., за лютий 2012 року у розмірі 25 419 грн., за березень 2012 року у розмірі 54 444 грн., за червень 2012 року у розмірі 82 538 грн., за липень 2012 року у розмірі 28 942 грн., за серпень 2012 року у розмірі 39 611 грн., за вересень 2012 року у розмірі 22 817 грн., за жовтень 2012 року у розмірі 25 125 грн., за листопад 2012 року у розмірі 26 507 грн., за грудень 2012 року у розмірі 13 874 грн.;

3) п.9 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР від 06.07.1995 (в редакції Закону України № 1776-ІІІ від 01.06.2000), із змінами та доповненнями - за невиконання щоденного друку фіскальних звітних чеків (всього 4 випадки);

4) вимог п.2.11, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2809,57 грн.; видачу коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 16743,59 грн.;

5) пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163, пп.164.2.11, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся в сумі 766,95грн., в т.ч. за 2012 рік 300,18 грн., за 2013 рік - 466,77 грн.;

6) п.51.1 ст.51, пп."б" п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, п.1.1, п.1.2, п.3.2, п.3.3., п.3.4, п.3.5, п.3.7, п.3.8 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 за №46/18784, а саме: подання податкових рахунків за формою 1 ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями за 1 кв.-4 кв. 2012 року, 1 кв.-4 кв. 2013 року.

ТОВ-фірмою Гарант Плюс подано заперечення на акт перевірки за результатами розгляду якого висновки акта залишені без змін.

16.01.2015 ОСОБА_5 податковою інспекцією у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області на підставі акта перевірки №19/17-16-22-01/22562218 від 29.12.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_1, яким ТОВ-фірмі Гарант Плюс збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 730 970,00 грн., в тому числі за основним платежем на 584776,00 грн. та за штрафними фінансовими санкціями на 146194,00 грн.;

№ НОМЕР_2, яким ТОВ-фірмі Гарант Плюс збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 448905,00 грн., в тому числі за основним платежем на 359124,00 грн. та за штрафними фінансовими санкціями на 89781,00 грн.;

№ НОМЕР_3, яким ТОВ-фірмі Гарант Плюс збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 1848,70 грн., в тому числі за основним платежем на 766,95 грн. та за штрафними фінансовими санкціями на 1081,75 грн.;

№ НОМЕР_4, яким до ТОВ-фірми Гарант Плюс застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6995,47 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені в адміністративно порядку, за результатами якого скарги позивача залишені без задоволенні, а рішення без змін.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

1. Вирішуючи адміністративний спір в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.01.2015 суд враховує наступне.

З акта перевірки встановлено, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2012. по 31.12.2013 встановлено:

1) Перевіркою відображених у рядку 02 Декларацій дохід від операційної діяльності (доходи від реалізації товарів (робіт, послуг) показників за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 у загальній сумі 58 026 612 грн. встановлено, що на формування показника мало вплив проведення операцій з реалізації безалкогольних (слабоалкогольних) напоїв, пива у пляшках (скляні, пластикові) та продуктів харчування (бакалія).

Проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 у загальні сумі 58 026 612 грн. проведено на підставі документів (додаток 4 до акта перевірки) та встановлено заниження задекларованих TOB-фірмою Гарант Плюс показників у рядку 02 Декларацій дохід від операційної діяльності (доходи від реалізації товарів (робіт, послуг) у розмірі 1 795 618 грн. втому числі: за І кв. 2012 року у розмірі 598 549 грн., за півріччя 2012 року у розмірі 437 063 грн., за три квартали 2012 року у розмірі 432 476 грн., за 2012 рік у розмірі 327 530 грн.

З акта перевірки встановлено, що TOB-фірма Гарант Плюс за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 здійснювало діяльність з гуртово-роздрібної торгівлі пива у скляних та пластикових пляшках, слабоалкогольних (безалкогольних) напоїв та продуктів харчування (бакалія).

TOB-фірмою Гарант Плюс у періоді з 01.01.2012 по 31.12.2013 занижено доході, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування за рахунок не відображенні вартості скляної пляшки при реалізації пива у складі доходу.

Питома вага реалізації кінцевому споживачу становить 99 % від загального обсягу реалізації.

За даними акта перевірки, основними постачальниками пива для позивача є ПАТ "Оболонь" (код за , м.Київ, Центральний офіс, обліковий стан - 0 "платник податків за основним місцем обліку"), ДП ПАТ "Оболонь" "Пивоварня Зіберта" (код за , Фастівське відділення Васильківської ОДПІ, обліковий стан - 0 "платник податків за основним місцем обліку"), ДП ПАТ "Оболонь" "Красилівське", (код за , Красилівська ОДПІ, обліковий стан - 0 "платник податків за основним місцем обліку") та ВАТ "Рівень" (код за , ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області, обліковий стан - 0 "платник податків за основним місцем обліку").

Умови переходу чи не переходу права власності на товар (продукцію) у договорах заключних TOB фірмою ОСОБА_4 плюс з виробниками пива не відображені, також не передбачено можливість реалізації TOB фірмою ОСОБА_4 плюс пива своїм покупцям у тарі постачальника, яка після звільнення повинна бути повернута, і не може бути замінена та її подібну. Так як, скляна пляшка є упаковкою то така тара і товар становить єдине ціле. TOB фірма ОСОБА_4 плюс при здійсненні підприємницької діяльність, зобов'язаний передати покупцям товар у тарі та (або) в упаковці, що відповідають вимогам, встановленим актами цивільного законодавства.

TOB фірма ОСОБА_4 плюс отримавши товар у зворотній тарі (пиво у скляних пляшках) не отримавши на таку тару право власності, не має права продавати в ній товар своїм покупцям, адже скляна пляшка з-під пива є зворотною тарою. При здійсненні продажу пива у скляних пляшках до покупців переходить право власності і на саму скляну пляшку, тобто в момент продажу, який засвідчується відповідними перинними документами - видаткова (товарна) накладна.

TOB фірмою Гарант Плюс вартість тари (пляшки) відображеної у видаткових накладних не відображалась у складі доходів.

Бухгалтерські проводки: Дт 361.2 Кт 284 на суму 1441,50 грн. - списання (передача) покупцям тару; Дт 902 Кт 281 на суму 3097,40 грн. - собівартість реалізації пива (рідина); Дт 702 Кт 902 на суму 3097,40 грн. - відображено дохід від реалізації пива без вартості тари; Дт 791 Кт 702 - фінансовий результат.

Датою переходу права власності до покупців TOB фірми Гарант Плюс є дата оформлення первинного документу - видаткової накладної на реалізацію товару (пиво у скляних пляшках).

Отже, в порушення п. 14.1.56 п.14.1 ст.14, п. 135,1., п.135.2. ст. 135, п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України TOB фірмою Гарант Плюс занижено дохід, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2012 рік у розмірі 1 795 618 грн. в тому числі: за І кв. 2012 року на суму 598 549 грн., за II кв. 2012 року на суму 437 063 грн., за ІII кв. 2012 року на суму 432 476 грн., за ІV кв. 2012 року на суму 327 530 грн.

Дане порушення вплинуло на формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 встановлено його заниження у розмірі 584 776 грн., в т.ч.: за 2012 рік в розмірі 464 734 грн. та за 2013 рік в розмірі 120 042 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 01.03.2012 між ПАТ Оболонь (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №15, відповідно до якого Продавець зобов'язаний виготовляти і продавати продукцію на умовах DDP склад Покупця, а Покупець - зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору, повертати тару в строк та на умовах передбачених даним Договором.

Відповідно до розділу ІІ Договору №15 заставна ціна на пляшки, ящики, піддони, кеги та балони (надалі по тексту тара або зворотна тара) вказується в товарно-транспортних накладних. При зміні заставної ціни та тару Продавець здійснює переоцінку залишків заставної тари за власною ініціативою та без повідомлення Покупця.

Пляшка є зворотною (п.3 розділу ІІ).

Повернення тари здійснюється при завезенні продукції або Покупцем самостійно. Прийняття тари за кількістю і якістю проводиться відповідно інструкціям і діючим нормативним актам про порядок приймання, сортування, збереження і транспортування скляних пляшок та пластмасових ящиків за кількістю і якістю. Прийманню підлягають тільки ті типи скляних пляшок, пластикових ящиків, піддонів, бутлів, балонів і кег, що використовуються Продавцем. Не приймається Тара, що не використовується ПАТ "Оболонь" (тара інших виробників), пересортована тара, тара яка має види пошкоджень, що робить її непридатною, нова тара, тара, що має надщерблення та партії тари, що містять недовкладення склопляшки. Не приймаються нові пластмасові ящики, що їх не виробляв Продавець. Вся зворотна тара повинна бути повернена покупцем продавцю в термін не більше 30 діб з дня отримання продукції.

Згідно з розділом ІІІ Договору №15 продукція відпускається Продавцем за вільно відпускними цінами, які зазначаються в товарно-транспортних накладних. Доставка продукції Покупцю та повернення тари від Покупця здійснюється за рахунок Продавця. Відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати. Розрахунковим документом за повернену тару і кегу є ТТН на перевезення (повернення) зворотної тари з відміткою тарного цеху Продавця. У випадку порушення Покупцем термінів оплати продукції або повернення тари, Продавець має право за власною ініціативою зарахувати кошти з присвоєного індивідуального коду Покупця на відшкодування вартості неповерненої тари з урахуванням ПДВ на все, а також на покриття штрафів та пені, які нараховуються Покупцю згідно з договором. При цьому Продавець зобов'язується виписати податкову накладну на тару.

Розділом V Договору №15 визначено, що у випадку, якщо в результаті проведених перевірок зворотної тари (скло пляшки, ящиків та піддонів) у відповідності до п.5 даного договору, рівень неякісної тари перевищує 1% від загальної кількості тари, що була повернена Покупцем, Покупець зобов'язаних сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 1000 грн. за кожен такий випадок, при цьому вартість неякісної тари не зараховується на індивідуальний цифровий код Покупця. Під неякісною тарою в даному абзаці слід розуміти брудну, ламану або биту тару, закорковану скло пляшку, тару, що має суттєві механічні пошкодження, тару, що не використовується ПАТ "Оболонь", пересортовану тару, нову тару.

01.04.2012 між ПАТ Оболонь (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено Додаткову угоду №1 до Договору купівлі-продажу №15 від 01.03.2012, якою пункт 3 розділу ІІ Договору №15 від 01.03.2012 (пляшка є зворотною тарою) виключено.

Пунктом 13 Додаткової угоди №1 Продавець також може здійснювати продаж продукції Покупцю разом зі скло пляшкою, в такому випадку в товаросупровідних документах на продаж продукції (товаротранспортних та товарних накладних) пляшка окремо не виділяється, і включається до вартості продукції.

Відповідно до п.14 Додаткової угоди №1 у випадку, якщо продукція в скло пляшці певного виду (0.5 NRW, 0,5 ВКП, 0,5 ВКП темна, 0,33 фігурна, 0,5 преміум та/або ін.) була Продана Покупцю у відповідності до п.13 розділу ІІ Тара даного Договору, Покупець зобовязаний в термін до 30 календарних днів з дати такої події здійснити продаж Продавцю використаної скло пляшки відповідного виду за ціною 0,36 грн. за 1 пляшку (в т.ч. ПДВ) в кількості, що є не меншою ніж 95% від кількості одиниць в склопляшці, що була продана Покупцю у відповідності до п.13 даного Договору.

01.03.2013 між ПАТ Оболонь (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №29, відповідно до якого Продавець зобов'язаний виготовляти і продавати продукцію на умовах DDP склад Покупця, а Покупець - зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору, повертати тару в строк та на умовах передбачених даним Договором.

Згідно з умовами даного Договору пляшка не є зворотною тарою, що підтверджується даними акта перевірки.

З матеріалів справи встановлено, що 01.03.2012 між ДП ПАТ Оболонь Пивоварня Зіберта (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №1423, відповідно до якого Продавець зобов'язаний виготовляти і продавати продукцію на умовах DDP склад Покупця, а Покупець - зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору, повертати тару в строк та на умовах передбачених даним Договором.

Відповідно до розділу ІІ Договору №1423 заставна ціна на пляшки, ящики, піддони, кеги та балони (надалі по тексту тара або зворотна тара) вказується в товарно-транспортних накладних. При зміні заставної ціни та тару Продавець здійснює переоцінку залишків заставної тари за власною ініціативою та без повідомлення Покупця.

Пляшка є зворотною (п.3 розділу ІІ).

Повернення тари здійснюється при завезенні продукції або Покупцем самостійно. Прийняття тари за кількістю і якістю проводиться відповідно інструкціям і діючим нормативним актам про порядок приймання, сортування, збереження і транспортування скляних пляшок та пластмасових ящиків за кількістю і якістю. Прийманню підлягають тільки ті типи скляних пляшок, пластикових ящиків, піддонів, бутлів, балонів і кег, що використовуються Продавцем. Не приймається Тара, що не використовується ПАТ "Оболонь" (тара інших виробників), пересортована тара, тара яка має види пошкоджень, що робить її непридатною, нова тара, тара, що має надщерблення та партії тари, що містять недовкладення склопляшки. Не приймаються нові пластмасові ящики, що їх не виробляв Продавець. Вся зворотна тара повинна бути повернена покупцем продавцю в термін не більше 30 діб з дня отримання продукції.

Згідно з розділом ІІІ Договору №1423 продукція відпускається Продавцем за вільно відпускними цінами, які зазначаються в товарно-транспортних накладних. Доставка продукції Покупцю та повернення тари від Покупця здійснюється за рахунок Продавця. Відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати. Розрахунковим документом за повернену тару і кегу є ТТН на перевезення (повернення) зворотної тари з відміткою тарного цеху Продавця. У випадку порушення Покупцем термінів оплати продукції або повернення тари, Продавець має право за власною ініціативою зарахувати кошти з присвоєного індивідуального коду Покупця на відшкодування вартості неповерненої тари з урахуванням ПДВ на все, а також на покриття штрафів та пені, які нараховуються Покупцю згідно з договором. При цьому Продавець зобов'язується виписати податкову накладну на тару.

01.04.2012 між ДП ПАТ Оболонь Пивоварня Зіберта (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено Додаткову угоду №1 до Договору купівлі-продажу №1423 від 01.03.2012, якою пункт 3 розділу ІІ Договору №15 від 01.03.2012 (пляшка є зворотною тарою) виключено.

Пунктом 13 Додаткової угоди №1 Продавець також може здійснювати продаж продукції Покупцю разом зі скло пляшкою, в такому випадку в товаросупровідних документах на продаж продукції (товаротранспортних та товарних накладних) пляшка окремо не виділяється, і включається до вартості продукції.

Відповідно до п.14 Додаткової угоди №1 у випадку, якщо продукція в скло пляшці певного виду (0.5 NRW, 0,5 ВКП, 0,5 ВКП темна, 0,33 фігурна, 0,5 преміум та/або ін.) була Продана Покупцю у відповідності до п.13 розділу ІІ Тара даного Договору, Покупець зобовязаний в термін до 30 календарних днів з дати такої події здійснити продаж Продавцю використаної скло пляшки відповідного виду за ціною 0,36 грн. за 1 пляшку (в т.ч. ПДВ) в кількості, що є не меншою ніж 95% від кількості одиниць в склопляшці, що була продана Покупцю у відповідності до п.13 даного Договору.

01.03.2013 між ДП ПАТ Оболонь Пивоварня Зіберта (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №1510, відповідно до якого Продавець зобов'язаний виготовляти і продавати продукцію на умовах DDP склад Покупця, а Покупець - зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору, повертати тару в строк та на умовах передбачених даним Договором.

Згідно з умовами даного Договору пляшка не є зворотною тарою, що підтверджується даними акта перевірки.

01.03.2012 між ДП ПАТ Оболонь Красилівське (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №221, відповідно до якого Продавець зобов'язаний виготовляти і продавати продукцію на умовах DDP склад Покупця, а Покупець - зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору, повертати тару в строк та на умовах передбачених даним Договором.

Відповідно до розділу ІІ Договору №1423 заставна ціна на пляшки, ящики, піддони, кеги та балони (надалі по тексту тара або зворотна тара) вказується в товарно-транспортних накладних. При зміні заставної ціни та тару Продавець здійснює переоцінку залишків заставної тари за власною ініціативою та без повідомлення Покупця.

Пляшка є незворотною (п.3 розділу ІІ).

01.03.2013 між ДП ПАТ Оболонь Красилівське (Продавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №560/КП, відповідно до якого Продавець зобов'язаний виготовляти і продавати продукцію на умовах DDP склад Покупця, а Покупець - зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору, повертати тару в строк та на умовах передбачених даним Договором.

Згідно з умовами даного Договору пляшка не є зворотною тарою, що підтверджується даними акта перевірки.

З матеріалів справи встановлено, що 01.02.2011 між ВАТ Рівень (Постачальник) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Дистрибютор) укладено договір дистрибуції №15/2011, відповідно до якого Постачальник зобовязується виготовити та поставити продукцію (пиво пляшкове, пиво ємкісне, вода). Поставка пива Дистрибютору здійснюється з метою оптової торгівлі в м. Рівне та Рівненській області. Товар передається Дистриб'ютору в слідкуючій тарі:

а) пляшка скляна ємкістю 0,5л., як тара зворотна та покупна;

б) ящик поліетиленовий для пляшок 0,5л., як тара зворотна;

в) бочка-кег - зворотна.

Відповідно до п.4.8 Договору №15/2011 перехід права власності та ризиків на продукцію відбувається в момент передачі її (продукції) Дистриб'ютору з моменту підписання сторонами видаткових накладних (товарно-транспортних накладних), що засвідчує факт отримання продукції Покупцем.

Відпуск пива проводиться при умові 100% передоплати або оплати по факту отримання продукції на складі продавця якщо інше не передбачене додатком 4 до даного договору. Розрахунки за тару ведуться шляхом взаємозаліку (п.5.1 та п.5.2 Договору №15/2011).

На виконання умов вищеописаних господарських договорів для ТОВ-фірми Гарант-Плюс поставлено продукцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні доказами: видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Вказані господарські операції відображені позивачем у податковій звітності з податку на прибуток та з податку на додану вартість та сума ПДВ включена до складу податкового кредиту відповідного періоду.

За отриману від виробників продукцію TOB-фірма Гарант Плюс перераховано грошові кошти через розрахунковий рахунок, про зо зазначено безпосередньо в акті перевірки та сторонами не заперечується.

Вирішуючи даний адміністративний спір в частині заниження доходу, що враховується при визначенні обєкта оподаткування за 2012 рік на 1795618,00 грн., у звязку з чим позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 377079,00 грн., суд виходить з того, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з приписами п.135.1. ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті.

Відповідно до пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Відповідно до пп.14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до пп. 14.1.191 п 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Таким чином, оскільки вартість скляної пляшки та кегів не включається до вартості продукції, при купівлі пива в скляних пляшках та кегах, право власності на скляну пляшку та кегі не переходить ні до позивача, ні до кінцевого споживача, скляна пляшка та кегі повертаються кінцевим споживачем позивачу при купівлі, а позивачем - постачальнику в тій же кількості, то має місце не перехід права власності на саму скляну пляшку, а продаж товару з поверненням кінцевим споживачем зворотної тари скляної пляшки та кегів під час купівлі чи наступної купівлі продукції, що не може бути підставою для збільшення розміру доходу від операційної діяльності в розумінні п.135.4 статті 135 Податкового кодексу України.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, документи надані позивачем в ході судового розгляду справи є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які належить складати для даних видів господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що право власності на пляшку та кегі до позивача від Постачальників не переходить, отже пивна скляна пляшка та кегі, які надійшли від контрагентів до ТОВ-фірми Гарант Плюс з товаром, обліковувались на рахунку 284 Склад 1. Зі складу товар відвантажувався за накладними юридичним особам та /або фізичним особам - підприємцям, фізичним особам, з якими у підприємства-позивача укладені відповідні господарські угоди на поставку товару, так і без їх укладання. Такі особи самостійно, або під час наступної поставки товару позивачем повертали пляшки та кегі ТОВ-фірмі Гарант Плюс за відповідними накладними та безпосередньо в магазин позивача при купівлі пива.

Таким чином, під час надходження зворотної тари на склад позивача від покупців на основі прибуткових накладних формувалась бухгалтерська проводка Дт 284 Склад 1 та Кт 631.2 Назва постачальника - в розрізі кожного виду зворотної тари та покупця, кількісно і сумарно. При поверненні порожньої тари до Постачальника на основі товарно-транспортних накладних позивач робив бухгалтерську проводку Дт 631.2 Назва постачальника та Кт 284 Тарний склад.

Судом встановлено, що для здійснення роздрібної торгівлі товар із складу переміщується в магазин за адресою м. Рівне, вул. Млинівська 20. При переміщенні товару зі складу до магазину складалася накладна на внутрішнє переміщення товару, а порожня пляшка з магазину на склад.

Реалізація пива в скляних пляшках кінцевому споживачу здійснювалася за готівку, передача товару та розрахунок виконувались одночасно в магазині ТОВ-фірми Гарант Плюс, на виконання вимог ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95- ВР від 06.07.1995 видавався касовий чек, в якому зазначалось про продаж пива без вартості скляної пляшки, при цьому компенсація вартості пляшки споживачем не передбачена, а первинні документи під час роздрібної купівлі-продажу на пляшку не складаються з огляду на те, що передача пляшки споживачу не є господарською операцією, а через небажання споживача неможливо навіть ідентифікувати особу такого споживача для складання документів. Під час продажу товару кожного споживача повідомляють про необхідність повернення пляшки, або надання її під час наступної купівлі товару.

Незважаючи на те, що письмових зобов'язань щодо повернення пляшки перед ТОВ-фірмою Гарант Плюс споживач не має, а повернення пляшки споживачем є обов'язковою передумовою продажу такому споживачу товару, склався звичай ділового обороту, коли споживачі одночасно з придбанням пива повертають скляну порожню пляшку, адже споживач не зацікавлений накопичувати у себе порожні пляшки. При поверненні пляшки споживачами складаються накладні на внутрішнє переміщення, далі пляшка, повернута споживачами через магазин, надходять на склад ТОВ-фірми Гарант Плюс (обліковуються на рахунку товариства), а після повертаються за накладними одночасно з доставкою товару Постачальникам.

Висновки відповідача про перехід права власності на саму скляну пляшку у власність документально або іншим шляхом не підтверджуються, оскільки позивач ніяким чином не передає, а споживач не набуває права власності на скляну пляшку та кегі, товаром, який споживач оплатив та на який набув право власності споживач є тільки пиво. Під час знаходження скляної пляшки та кегів в розпорядженні споживача скляна пляшка та кегі залишаються власністю Постачальників, отже здійснення позивачем передачі товару в тарі (в скляній пляшці та кегах) споживачам, прийом зворотної тари (скляної пляшки та кегів) від споживачів та повернення зворотної тари (скляної пляшки та кегів) Постачальникам не викликає зміни в структурі активів та зобов'язань позивача, такі операції з тарою є допоміжною діяльністю позивача, яка забезпечує реалізацію товару.

Судом встановлено, що відповідно до оборотно-сальдових відомостей та актів звірки взаємних розрахунків в тому числі по тарі за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 прострочена заборгованість по зворотній тарі позивача перед контрагентами відсутня.

Враховуючи специфіку підприємницької діяльності позивача, товар у зворотній тарі, придбаний позивачем у контрагентів, продавався іншим господарюючим суб'єктам також на умовах повернення тари.

За результатами судового розгляду справи, висновок податкового органу щодо порушення ТОВ-фірмою Гарант Плюс п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.135.1, п.135.2. ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139, п.п.140.1.6 п.140.6 ст.140, п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 377079,00 грн., не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а відтак збільшення податкового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій за його заниження суд вважає необґрунтованим.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2015 в частині збільшення позивачу податкового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 377079,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 94270,00 грн. суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправними та скасування зазначеного рішення в цій частині.

2) Проведеною перевіркою показника у розмірі 5 563 803 грн. відображеного у рядку 06 Декларації Інші витрати за період з 01.01.20123 по 31.12.2013 встановлено завищення задекларованих ТОВ-фірмою Гарант Плюс показників у розмірі 1 049 204 грн., в т.ч.: за 1 квартал 2012 року в розмірі 67 445 грн.; за 2 квартал 2012 року в розмірі 135 400 грн.; за 3 квартал 2012 року в розмірі 125 119 грн.; за 4 квартал 2012 року в розмірі 89 442 грн.; за 2013 рік в розмірі 631 798 грн.

В ході проведення перевірки задекларованих витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування встановлено, що ТОВ-фірмою Гарант Плюс завищено витрати за рахунок віднесення до витрат вартості по списанню паливо-мастильних матеріалів (ПММ), маркетингових послуг та страхуванню, які підтверджено документально.

З дослідження в ході судового розгляду справи подорожніх листів легкових (типова форма №3 затверджена Наказом Державного комітету статистики України від 17.02.1998 №74) та вантажних автомобілів (типова форма №2-ТН затверджена наказом Мінтрансу України від 19.12.1995 №488/346) судом встановлено, що вони не відповідають вимогам первинного документу, а саме відсутня інформація, щодо фактичного використання ПММ, факту доставки до покупця, відміток про втримання товару покупцями іншої інформації обовязкової для заповнення.

У подорожніх листах службового легкового автомобіля не заповнено графи: коди, таблиця І завдання водієві: час прибуття та час вибуття, підпис бухгалтера та підпис особи, що користувалась автомобілем. На звороті листів у таблиці IV. Результати роботи автомобіля витрати пального за нормою не зазначено (гр.13), графи 16, 17, 18 не заповнено. У особистих відмітках інформація відсутня.

У подорожніх листах вантажних автомобілів не зазначено номер службового посвідчення водія, у таблиці завдання водієві не заповнено час прибуття (гр.15), вибуття (гр.16), кількість годин (гр.17), кількість їздок із вантажем (гр.21), відстань, км (гр.22); перевозки, тн. (гр.23). На звороті подорожних листів у таблиці послідовність виконання завдання заповнено лише графи 30 та 31 - маршрут руху, решта граф не заповнено, а саме норма їздок (гр.24), номера прикладених ттн і талонів замовника (гр.25), відпрацьовано годин (26), перевезено тонн (гр.27), виконано, ткм. (гр.28), підпис та печатка вантажовідправника (гр.29), також відсутня інформація про прийом (передачу) товару. У таблиці Результати роботи автомобіля від рукі записано у графі 33 витрати пального у літрах фактично та у графі 40 загальний пробіг автомобіля, км., решта граф не заповнено, а саме: витрати пального у літрах за нормою (гр.,32), час в наряді, годин всього в т.ч. автомобіля (гр.34-гр.38), кількість їздок з вантажем (гр.39), пробіг, км. Загальний в т.ч. з вантажем (гр.41-гр.43), перевезено, виконано, зарплата (гр.44-гр.49). Також, у подорожніх листах відсутня печатка покупця - замовника товару по місцю доставки.

Відсутність вище перерахованого унеможливлює підтвердити проставлений кілометраж, достовірність даних по списанню паливо-мастильних матеріалів в межах господарської діяльності підприємства.

У бухгалтерському обліку списання паливо-мастильних матеріалів відображено бухгалтерським записом Дт 93 Кт 203. На основі вищеописаних документів, що мають назву подорожний лист ТОВ-фірма ОСОБА_6 щомісячно оформляла звіти по виду палива в розрізі автомобілів, суми по яких відображено на рахунку 203 паливо, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Відповідно абзацу 11 ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність з Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст.4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність з Україні бухгалтерський облік господарських операцій будується на принципі превалювання сутності над формою - операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

ОСОБА_4 того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати, які мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, що містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена зокрема підпунктом 1.2 п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88) визначено, що господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів створених відповідно до вимог даного Положення.

Підпунктом 2.1 п. 2 Положення №88 встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів.

Підпунктом 2.4 п.2 Положення № 88 встановлені обовязкові реквізити для первинних документів, а саме: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення (пункт 2.5 вказаного Положення №88).

Відповідно до пп.2.16 п. 2 Положення №88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

ОСОБА_4 того, пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткуваннята/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерською обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи на основі яких складається бухгалтерський та податковий облік (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти прийому-передачі виконаних робіт, подорожні листи, ттн тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто підтвердженням її здійснення. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку. Тому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які дають змогу встановити фактичне здійснення господарських операцій.

У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що ТОВ-фірмою Гарант Плюс віднесено до складу витрат витрати по списанню паливно-мастильних матеріалів, які не підтверджено документально, а надані документи не розкривають змісту та обсягу господарських операцій, а відтак не можуть слугувати підставою для відображення у податковому обліку.

Таким чином, в порушення: п44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139 Податкового кодексу України ТОВ-фірмою Гарант Плюс за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування, відображені у рядку 06 інші витрати зокрема, у рядку 06.2 витрати на збут у розмірі 1016689 грн., в т.ч.: за 1 кв.2012 року у розмірі 64 220 грн., за 2 квартал 2012 року у розмірі 126 275 грн., за 3 квартал 2012 року у розмірі 111 190 грн., за 4 квартал 2012 року у розмірі 87 579 грн., за 2013 рік у розмірі 627 425 грн.. Дане порушення не вплинуло на визначення обєкту оподаткування по податку на додану вартість.

З матеріалів справи встановлено, що 01.06.2011 між ТОВ Край-2 (Сторона 1) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Сторона 2) укладено договір про надання маркетингових послуг №596р/2011 відповідно до якого Сторона 1 зобовязується проводити маркетингові заходи з метою стимулювання збуту продукції виробництва Сторони 2 в мережі торгівельних закладів Сторони 1. Під продукціє Сторони 2 в даному договорі розуміється продукція виробництва ПАТ Оболонь та його корпоративних підприємствах.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано акти прийому-передачі виконаних робіт. У бухгалтерському обліку вказані операції проведено записом Дт93 Кт 985.2.

Термін маркетинг означає діяльність у сфері ринку збуту. Однак маркетинг як система економічної діяльності більш широке поняття. Це ретельне і всебічне вивчення ринку, попиту, смаків і потреб, орієнтація на них виробництва, адресність продукції, що випускається. З іншого - активний вплив на ринок та існуючий попит, на формування потреб і запитів покупців.

При розгляді маркетингу з позиції ринку він являє собою ринкову діяльність, яка повинна забезпечити:

надійну, достовірну та сучасну інформацію про ринок збуту, структуру і динаміку конкретного попиту, смаки та переваги споживачів, можливості та особливості конкурентів, тобто інформацію про зовнішні умови функціонування підприємства;

створення такого товару або набору товарів (асортименту), які краще задовольняють вимоги ринку,- ніж продукція конкурента;

необхідний вплив на споживача, попит, ринок, що забезпечить максимально можливий контроль сфери реалізації. Одну з головних сторін маркетингу - направленість на перспективу - розкриває таке визначення. Маркетинг - це процес, який полягає у прогнозуванні потреб потенційних споживачів і у задоволенні цих потреб шляхом пропонування відповідних товарів (виробів, технологій, послуг і т. т.ін.).

Позивачем будь-якої інформація щодо місця надання послуг зазначених у актах прийому-передачі виконаних робі суду не надано.

Виходячи із економічного визначення та змісту операції маркетингові послуги відносяться до витрат на збут, та проводяться з метою стимулювання збуту. Однак, на період їх надання обсяги реалізації продукції не збільшились, в актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відсутня інформація про структуру і динаміку конкретного попиту, смаки та переваги споживачів, можливості та особливості конкурентів.

Надані ТОВ-фірмою Гарант Плюс до суду документи щодо маркетингових послуг не підтверджують факту надання вказаних послуг ТОВ Край-2 та не підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податку. Позивачем не доведено звязок маркетингових послуг з господарською діяльністю та не надано жодного первинного документу стосовно визначення місця їх надання, не вказано, на яку кількість продукції були надані послуги. Акти приймання-передачі виконаних робіт не містять обовязкового реквізиту, а саме в них не зазначено зміст та обсяг господарської операції.

У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що ТОВ-фірмою Гарант Плюс віднесено до складу витрат витрати по наданню маркетингових посдуг, які не підтверджено документально, а надані документи не розкривають змісту та обсягу господарських операцій, а відтак не можуть слугувати підставою для відображення у податковому обліку.

Таким чином, в порушення: п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, ст..139 Податкового кодексу України позивачем завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 відображені у рядку 06.2 витрати на збут податкової декларації по податку на прибуток підприємства у розмірі 11 666 грн. в т.ч. за 3 квартал 2012 року у розмірі 11666 грн., за рахунок віднесення маркетингових послуг, які документально не підтверджено. Дане порушення вплинуло на визначення обєкту оподаткування по податку на додану вартість.

Судом встановлено, що ТОВ-фірмою ОСОБА_4 плюс до складу інших витрат віднесено витрати по послугах страхування на виконання договорів:

- №50 від 12.07.2011 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів заключних з ПрАТ Українська пожежна-страхова компанія, договір складено на страхування автомобіля (Mercedes Benz);

- №229 від 16.09.2011 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів заключних з НАСК "Оранта", на страхування автомобіля НОМЕР_5;

- №935-ц від 27.07.2012р. договір страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна заключних з ПрАТ Українська пожежна-страхова компанія, на страхування магазину, що розташовано за адресою м.Рівне, вул.Млинівська, 20;

- №ОА.00063.07 про співробітництво в галузі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.03.2012, за яким у відповідності до переліку транспортних засобів ТОВ-фірми Гарант Плюс, що підлягають обовязковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проводи страхування наступних автомобілів: НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, ЗІЛ 431610 ВК 5461 АС, ЗІЛ 431410 ВК 5837 АТ, ЗІЛ 431610 ВК 4744 АС, ЗІЛ 130 ВК 4776 АС, МВ 809 ВК 067 65 РО, МВ 814 ВК 3816 АС.

Дані обєкти майна перебувають у оренді, за наступними договорами:

- Договір оренди №б/н від 27.05.2011 укладеного між КП Рівненське гуртово - роздрібне обєднання ОСС (Орендодавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс (Орендар). Предметом договору є строкове платне користування основними засобами, а саме : складські приміщення площею 3450 м.кв., офісні приміщення площею 33 м.кв., торгова площа для розміщення магазину площею 50 м.кв. Дані основні засоби розміщені за адресою м. Рівне, вул. Млйнівська, 20. Термін дії договору з 27.05.2011по 31.12.2012;

- договору найму автомобілів (оренда) від 27.03.2011 заключного між ФОП ОСОБА_7 (Наймодавець) та ТОВ-фірмою ОСОБА_4 плюс. Предмет договір - тимчасове платне користування майна: 7 автомобілів марки Mercedes Benz, 13 автомобілів марки ЗІЛ;

- договір оренди майна № 11 від 01.10.2012 заключного між ТОВ ОСОБА_8 плюс (Орендодавець) та ТОВ-фірмою Гарант Плюс за яким майно що орендується визначено у акті прийому-передачі майна до даного Договору, а саме: майно що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Млйнівська, 20, та майно для експлуатації з них 3 автомобіля ЗАЗ та інше майно.

Витрати повязані з страхуванням орендованого майна у бухгалтерському обліку відображено записами Дт 685.2 Кт 311.1, Дт 390 Кт 685.2, Дт 92 Кт 390.

Страхові платежі перераховано від 21.02.2012 в сумі 3225 грн., від 13.04.2012 в сумі 5460 грн., від 23.05.2012 в сумі 1401 грн.

Пунктом 140.1.6 п.140.6 ст.140 Податкового кодексу України до складу витрат відносяться будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Так як понесені витрати по страхуванню повязані з не власним а орендованим майном, тому в порушення вимог п.п.140.1.6 п.140.6 ст.140 Податкового кодексу України ТОВ-фірмою ОСОБА_4 плюс у періоді з 01.01.2012. по 31.12.2013 завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування відображених у рядку 06 інші витрати зокрема, у рядку 06.2 витрати на збут у розмірі 10 186 грн., в т.ч. за 1 квартал 2012 року у розмірі 3225 грн., за 2 квартал 2012 року в сумі 6861 грн. ОСОБА_9 порушення не вплинуло на визначення обєкту оподаткування з податку на додану вартість.

ОСОБА_4 того, ТОВ-фірмою ОСОБА_4 плюс у рядку 06.4 ІВ інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати податкових декларації з податку на прибуток підприємства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 відображено витрати на ремонт та поліпшення основних засобів відповідно до пункту 146.12 ст.146 розділу III Податкового кодексу України.

Пунктом 146.12 ст.146 розділу III Податкового кодексу України визначено, що суму витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат. .

Пунктом 14.1.9 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів це сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації.

ТОВ-фірмою ОСОБА_4 плюс подано додаток АМ до рядка 06.4.27 доданку ІВ до податкової декларації з податку на прибуток підприємства у якому визначено суму нарахованої амортизації на суму якої платник податку повинен зменшити первісну (балансову) вартість основних засобів.

Судом встановлено, що позивачем зазначено балансову вартість основних засобів без урахування суми накопиченої амортизації, що призвело до завищення ліміту суми витрат, що враховується при визначені обєкту оподаткування.

Таким чином, ТОВ-фірмою ОСОБА_4 плюс завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування відображені, передбачених п. 146.12 ст.146 розділу III Податкового кодексу України у період з 01.01.2012 по 31.12.2013, відображених зокрема у рядку 06.4 ІВ інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати у розмірі 10 763 грн. в т.ч.: за 2 квартал 2012 року у розмірі 2264 грн., за 3 квартал 2012 року у розмірі 2263 грн., за 4 квартал 2012 року у розмірі 1863 грн., за 2013 рік у розмірі 4373 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємства. Дане порушення не вплинуло на визначення обєкту оподаткування з податку на додану вартість.

За результатами судового розгляду справи, висновок податкового органу щодо порушення ТОВ-фірмою Гарант Плюс п.44.1 ст.44, п.135.1, п.135.2. ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, ст.139, п.п.140.1.6 п.140.6 ст.140, п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України щодо завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування відображеного у рядку 06 інші витрати у розмірі1 049 204 грн., в т.ч.: за 1 квартал 2012 року в розмірі 67 445 грн.; за 2 квартал 2012 року в розмірі 135 400 грн.; за 3 квартал 2012 року в розмірі 125 119 грн.; за 4 квартал 2012 року в розмірі 89 442 грн.; за 2013 рік в розмірі 631 798 грн. підтверджено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015 щодо збільшення позивачу податкового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 207697,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 51924,00 грн. є правомірним, а адміністративний позов в цій частині до задоволення не підлягає.

2. Вирішуючи адміністративний спір в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.01.2015 суд враховує наступне.

За період з 01.01.2012 по 31.12.2013 TOB-фірмою Гарант Плюс задекларовано всього податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі 11 736 038 грн.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 встановлено їх заниження на загальну суму 359 124 грн. в т.ч. за: січень 2012 року у розмірі 39 847 грн., лютий 2012 року у розмірі 25 419 грн., березень 2012 року у розмірі 54 444 грн., квітень 2012 року у розмірі 23498 грн., травень 2012 року у розмірі 33 980 грн., червень 2012 року у розмірі 29 935 грн., липень 2012 року у розмірі 33 440 грн., серпень 2012 року у розмірі 30 238 грн., вересень 2012 року у розмірі 22 817 грн., жовтень 2012 року у розмірі 25 125 грн., листопад 2012 року у розмірі 26 507 грн., грудень 2012 року у розмірі 13 874 грн.

Підставою для висновку про заниження позивачем податку на додану вартість на 359 124 грн. слугував висновок фіскального органу щодо не відображення TOB-фірмою Гарант Плюс у періоді з 01.01.2012 по 31.12.2013 вартості скляної пляшки при реалізації пива у складі доходу.

В ході судового розгляду справи, вказаний висновок ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області не знайшов свого підтвердження, у звязку з чим податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.01.2015 є протиправним та підлягає скасуванню, а адміністративний позов в цій частині підлягає до задоволення.

3. Вирішуючи адміністративний спір в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 16.01.2015 суд враховує наступне.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ-фірмою Гарант-Плюс пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163, пп.164.2.11, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, а саме не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 495,79 грн., в т.ч. за 2012 рік - 292,21 грн., за 2013 рік - 203,58 грн., у випадку коли не оподатковано доходи/отримані платником податку від його працедавця у вигляді відшкодування витрат на підставі авансових звітів без підтвердних первинних розрахункових документів про фактичні витрати.

Судом встановлено, що ТОВ-фірмою Гарант Плюс безпідставно виплачено кошти наступним особам:

ОСОБА_10 по авансовим звітам №6 від 02.02.2012 на загальну суму 64,00 грн., №65 від 13.11.2012 на загальну суму 109,90 грн., №61 від 06.11.2012 на загальну суму 330,03 грн., №60 від 01.11.2012 на загальну суму 459,95 грн., №70 від 16.11.2012 на загальну суму 1093,24 грн., №70 від 16.11.2012 на загальну суму 262,92 грн., №78 від 28.11.2012 на загальну суму 1468,69 грн., №40 від 08.10.2012 на загальну суму 250,02 грн.;

ОСОБА_11 по авансовому звіту №77 від 28.11.2012 на загальну суму 108,60 грн.;

ОСОБА_12 по авансовому звіту №70 від 14.05.2013 на загальну суму 27,00 грн.;

ОСОБА_4 по авансовому звіту №158 від 02.10.2013 на загальну суму 765,00 грн.;

ОСОБА_13 по авансовому звіту №173 від 01.11.2013 на загальну суму 361,67 грн.

Відповідно до вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95ВР) до авансових звітів додаються підтверджуючі документи, які являються розрахунковими документами.

Згідно з ст.2 Закону №265/95ВР розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до ст.3 Закону №265/95ВР субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання

готівки для подальшого її переказу зобовязані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Враховуючи вищевикладене, документом, що підтверджує витрати на надані послуги, повинен бути розрахунковий документ надрукований реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну, тобто розрахункова квитанція, касовий чек, прибутковий касовий ордер.

Позивачем не надано до перевірки та до суду належно оформлені документи, що підтверджують факт оплати наданої послуги (розрахункових квитанцій, касових чеків, прибуткових касових ордерів), а тому відшкодована сума коштів згідно з авансовими звітами, підлягає оподаткуванню з врахуванням пп. 164.2.11 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України за ставкою, визначеною 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з п.168.1 ст.168 Податкового кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ-фірмою Гарант Плюс не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 271,16 грн., в т.ч. за 2012 рік 7,97 грн., за 2013 рік 263,19 грн., у випадку коли працівникам за рахунок коштів підприємства надавались додаткові блага у вигляді оплати послуг мобільного звязку: замовлення/отримання додаткових сервісів та послуг, послуги передачі даних із використанням технології GPRS, конвент послуги (інформаційні, довідкові, замовні, тощо), вихідні міжнародні дзвінки, послуги роумінгу.

Мобільні телефони закріплені за працівниками підприємства для виконання господарської діяльності підприємства (з виробничою необхідністю), що підтверджується Наказом від 01.04.2011 та Наказом № 5 від 01.13.2013.

Згідно з наданими суду документами, замовлення таких спеціальних послуг не можна пов'язати з виробничою діяльністю (необхідністю) підприємства. Вартість таких послуг із заробітної плати працівників не утримувалася та в касу підприємства не вносилася. У звязку з викладеним, позивачем не утриманого і не перерахованого податку на доходи фізичних осіб із додаткових благ наданих працівникам ТОВ-фірми Гарант Плюс у вигляді оплати спеціальних послуг мобільного звязку.

ОСОБА_4 того, ТОВ-фірмою Гарант Плюс податкові розрахунки за формою 1 ДФ подавались не в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивачем не включено до суми нарахованих доходів за 1 квартал 2012 року, а саме по СПД ОСОБА_14 в сумі 230,00 грн., по СПД ОСОБА_15 в сумі 64,30 грн., по СПД ОСОБА_16 в сумі 230,00 грн.; за 1 квартал 2013 року по СПД ОСОБА_17 в сумі 199,91 грн.; за 2 квартал 2013 року по СПД ОСОБА_18 в сумі 1517,43 грн., по СПД ОСОБА_19 в сумі 1220,75 грн., по СПД ОСОБА_20 в сумі 342,00 грн., по СПД ОСОБА_9 в сумі 990,00 грн., по СПД ОСОБА_21 в сумі 646,45 грн., по СПД ОСОБА_18 в сумі 307,94грн, по СПД ОСОБА_22 в сумі 76,25 грн.; за 4 квартал 2013 рік по СПД ОСОБА_23 в сумі 933,00 грн., по СПД ОСОБА_24 в сумі 36,00 грн.;

Позивачем не включено суму нарахованих доходів у випадку коли податковим агентом ТОВ-фірмою Гарант Плюс не оподатковано дохід, отриманий працівником як додаткове благо у вигляді відшкодування витрат на підставі авансових звітів по працівнику за 1 та 4 квартали 2012 року, 2 та 4 квартали 2013 року на загальну суму сумі 495,79 грн.

Також, позивачем не включено суму нарахованих доходів у випадку коли податковим агентом ТОВ-фірмою Гарант Плюс не оподатковано дохід, отриманий працівником як додаткове благо коли працівникам за рахунок коштів підприємства надавались додаткові блага у вигляді оплати послуг мобільного звязку за 1-4 квартали 2012 року та 1-4 квартали 2013 року на загальну суму 271,16 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015, яким для ТОВ-фірми Гарант Плюс збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 766,95 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1081,75 грн. Таким чином, адміністративний позов в цій частині до задоволення не підлягає.

4. Вирішуючи адміністративний спір в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 16.01.2015 суд враховує наступне.

Вибірковою перевіркою достовірності підтвердних документів (розрахункових документів), що додаються до авансових звітів про використання коштів на відрядження та інші потреби, встановлено, проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2809,57 грн. (відповідно до первинних бухгалтерських документів (касових звітів, авансових звітів) по підзвітних особах.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Судом встановлено, що ТОВ-фірма Гарант Плюс проводило подальшу видачу готівкових коштів підзвітним особам, які не відзвітувалися за попередньо отримані кошти на загальну суму 16743,59 грн., а саме:

- по підзвітній особі ОСОБА_10 згідно з касовою книгою та видаткових касових ордерів видано готівкових коштів під звіт на загальну суму 13888,30 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_11 згідно з карткою рахунку 372.1, касовою книгою та видаткових касових видано готівкових коштів під звіт на загальну суму 392,45 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_12 згідно з карткою рахунку 372.1, касовою книгою та видаткових касових видано готівкових коштів під звіт на загальну суму 2462,84 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

Таким чином, TOB-фірмою Гарант Плюс в порушення вимог п.2.11, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, проводило готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 2809,57 грн.; видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 16743,59 грн.

Відповідно до пункту 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, що під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.1995 № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

В ході судового розгляду справи позивач належними та допустимими доказами не спростовано висновок фіскального органу про проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа.

Відповідно до п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.

У звязку з встановлення судом факту подачі ТОВ-фірмою Гарант Плюс податкових розрахунків форми 1 ДФ не в повному обсязі, з недостовірними даними та з помилками відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Враховуючи, що в ході судового розгляду справи підтвердився висновок фіскального органу щодо не перерахування та не утримання своєчасно податкових зобовязань, відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф в розмірі 581,75 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015, яким до ТОВ-фірми Гарант Плюс застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6995,47 грн.. Таким чином, адміністративний позов в цій частині до задоволення не підлягає.

За результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішененя Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області від 16.01.2015 року № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 377079 грн. за основним платежем та 94270 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішененя Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області від 16.01.2015 року №.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Гарант-Плюс" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ОСОБА_5 податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.