Справа № 22а-522/11
Суддя: Пікуль В. П.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-522/11 Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської об і складі:

Головуючого судді: Пікуля В.П.

Суддів : Лобова О.А., Петренка В.М.

розглянула у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управ Пенсійного фонду України в Галицькому районі Полтавської області на рішення Гадяї районного суду Полтавської області від 26 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 Петровича до Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі про стяг недоплаченої допомоги дитини війни,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2010 року ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому р протиправною та зобовязано здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону України загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з врахува проведених виплатіЗ'9 липняг2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 т) 2010 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій пр( скасувати дане судове рішення, оскільки вважає, що воно винесено з порушенням норм бюджет законодавства України, приписів ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пені страхування» та неврегульованості на законодавчому рівні порядку проведення вказаних випла прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходит висновку, що судове рішення є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін.

Згідно ч.І ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції прави встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріальне процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та відповідно до ст.6 вказаного Закону право на отримання державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі Зі мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у пози права на отримання, а у відповідача обовязку по здійсненню позивачу доплати до пенсії, на піде ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 та з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року. При цьому, такі висновки суду ґрунтувалисі рішеннях Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2 року № 10-рп/2008, якими визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України «' державний бюджет України на 2007 рік» та п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюдже 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції чинній на виникнення спірних правовідносин), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утриманю

державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки вище вказаними рішеннями Конституційного Суду України визнавалися неконституційними положення Законів, якими зупинялась дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно, з дня ухвалення рішення, вони втрачали чинність і не підлягали застосуванню.

За таких обставин, вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що відповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати пенсії та доплати до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу належні нарахування (за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення зазначеної статті таких нарахувань не провів, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав або встановлював інший розмір немає, тому, правомірним вважає колегія суддів і застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень даної статті.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнано неконституційним положення п. 12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», а рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме редакція ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», передбачена вище наведеним Законом про держбюджет на 2008 рік, отже з цього дня вони втратили чинність і не підлягали застосуванню.

Обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції посилання відповідача на правомірність своїх дій по нездійсненню належних доплат позивачу, як дитині війни, через відеуттсть бюдшдашх коштібигдля цієї мети, оскільки питання фінансування цих видатків*' не є предметом спору, що розглядається .

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання його коштів, оскільки судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 183-2 ч. 10, 197, 200, 205, 206, КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Полтавської області відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2010 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Головуючий: ПікульВЛ.

Судді: Лобов О.А.

ОСОБА_3