Справа № 816/583/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м.ПолтаваСправа № 816/583/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення №3443/к від 02 листопада 2015 року "Щодо непогодження застосування податкового компромісу".

В огрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом протиправно прийнято рішення від 02 листопада 2015 року №3443/к "Щодо непогодження застосування податкового компромісу", оскільки були усі необхідні та достатні умови для його досягнення. Наполягав на тому, що Податковий кодекс України не передбачає прийняття контролюючим органом будь-яких рішень у випадку, якщо платник подав заяву на застосування податкового компромісу в ситуації, коли сума зобов'язань визначена податковим повідомленням-рішенням.

Відповідач у письмових запереченнях позов не визнав, зазначаючи, що станом на дату повторного розгляду заяви сплачена позивачем сума ПДВ 5576,84 грн. рахувалася в інтегрованій картці як надміру сплачена та відображалася в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Крім того, станом на дату набрання законної сили рішенням по справі №816/4861/14, суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях є узгодженими. Наполягав на тому, що станом на дату повторного розгляду заяви про застосування процедури податкового компромісу, норми Закону №63 не діють і як наслідок не можливе їх застосування.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області явку уповноважено представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи попереджалася належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 30 грудня 2004 року (а.с. 34-36).

Кременчуцькою ОДПІ, у період з 26 серпня 2014 року по 08 вересня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2011 року по 31 грудня 2013 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року про що складено Акт перевірки від 15 вересня 2014 року №2212/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки № 2212/16-03-17-01-10/НОМЕР_1) (а.с. 58-70).

На підставі зазначеного вище Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 07 жовтня 2014 року сформовано податкове повідомлення-рішення №/11725, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість, 14010100" загалом в розмірі 129421 грн. в тому числі за основним платежем в розмірі 111536,80 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 27884,20 грн. (а.с. 57).

02 квітня 2015 року позивачем до Кременчуцької ОДПІ подано заяву про намір досягнення податкового компромісу відповідно до підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України з податкового зобов'язання з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №/11725 від 07 жовтня 2014 року (а.с. 12-14).

Сума податкового компромісу в розмірі 5576,84 грн. сплачена позивачем 03 квітня 2015 року (а.с. 15).

14 квітня 2015 року Кременчуцькою ОДПІ прийнято рішення №4235/К/16-03 щодо непогодження застосування податкового компромісу (а.с. 49-52).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року по справі №816/1347/15 адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення КОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області про непогодження застосування податкового компромісу від 14 квітня 2015 року № 4235/К/1603, зобов'язано Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області повторно розглянути подану Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 заяву про застосування податкового компромісу в порядку передбаченому підрозділом 92 розділу XX Податкового кодексу України (а.с. 72-75).

На виконання вищевказаного рішення суду, Кременчуцькою ОДПІ повторно розглянуто заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, від 02 квітня 2015 року 2015 року та прийнято рішення від 02 листопада 2015 року №3443/К щодо непогодження застосування податкового компромісу (а.с. 26-28).

Відмовляючи повторно у застосуванні податкового компромісу контролюючий орган виходив з того, що: "станом на 29 жовтня 2015 року, тобто дату повторного розгляду заяви про застосування процедури податкового компромісу, податкові зобов'язання, що визначені податковим повідомленням-рішенням від 07 жовтня 2014 року №/11725 є узгодженими з урахуванням постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, по справі №816/4861/14, якою у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування повідомлень-рішень відмовлено. Таким чином, та у відповідності до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, станом на 29 жовтня 2015 року рішення по справі №816/4861/14 набрало законної сили, а суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях є узгодженими. ФОП ОСОБА_2 03 квітня 2015 року сплачено згідно платіжного доручення №375 до бюджету суму ПДВ 5576,84 грн., що складає 5% від податкового зобов'язання в сумі 111536,80 грн. Відповідно до пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України сума податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначена статтею 2001 розділу V Кодексу, автоматично збільшується на суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість, що обліковуються в інтегрованих картках платників податку станом на 01 липня 2015 року. Так як сплачена ФОП ОСОБА_2 сума ПДВ 5576,84 грн. станом на 01 липня 2015 року рахувалася в інтегрованій картці як надміру сплачена, то 08 липня 2015 року ця сума автоматично перейшла на рахунок ФОП ОСОБА_2 в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Відповідно до статті 2001 з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету або на спеціальний рахунок платника - сільськогосподарського підприємства, що обрав спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу, в системі податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов'язань. Таким чином станом на 29 жовтня 2015 року сплачена сума 5576,84 грн. не може вважатися сплатою під компроміс. В той же час, пункт 12 Закону №63 вказує, що "Платники податків з метою застосування податкового компромісу мають право подати уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень цього підрозділу, протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом". Отже, вказана норма передбачає, що положення даного нормативно-правового акту діють у визначений законом період, з 17 січня 2015 року по 16 квітня 2015 року включно. З огляду на зазначене, станом на 29 жовтня 2015 року, тобто дату повторного розгляду заяви про застосування процедури податкового компромісу, норми Закону №63 не діють і як наслідок не можливе їх застосування".

Не погоджуючись з даним рішенням Кременчуцької ОДПІ щодо непогодження застосування податкового компромісу, ФОП ОСОБА_2 знову звернувся до суду з позовом про визнання його протиправними та скасування останнього.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 1 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 25 грудня 2015 року №63-VIII) податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Пунктом 2 вказаного підрозділу ПКУ визначено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Відповідно до пунктів 7, 8 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Як слідує з вищевикладеного, процедура податкового компромісу в своїй основі направлена на встановлення діалогу між державою та платниками податків, звільнення платників податків від фінансової, кримінальної та адміністративної відповідальності за умови сплати не задекларованих та/або неузгоджених платежів з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, зменшення кількості адміністративних скарг до контролюючих органів та адміністративних позовів до суду платників податків на рішення контролюючих органів, а також забезпечення додаткових податкових надходжень до бюджету.

Так, в ході судового розгляду встановлено та не спростовано відповідачем, що ФОП ОСОБА_2 02 квітня 2015 року подано до Кременчуцької ОДПІ заяву про намір досягнення податкового компромісу відповідно до підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України з податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 139421 грн. по податковому повідомленню-рішенню № /11725 від 07 жовтня 2014 року та сплачено суму податкового компромісу в розмірі 5576,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03 квітня 2015 року.

14 квітня 2015 року Кременчуцькою ОДПІ винесено рішення щодо непогодження застосування податкового компромісу №4235/К/16-03, яке в подальшому постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року по справі №816/1347/15, визнано протиправним та скасовано, а Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію зобов'язано повторно розглянути заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про застосування податкового компромісу в порядку передбаченому підрозділом 92 розділу XX Податкового кодексу України.

В силу статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Полтавського окружного адміністративного суду набрала законної сили 16 вересня 2015 року.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

На виконання вищевказаного рішення суду, Кременчуцькою ОДПІ повторно розглянуто заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, від 04 квітня 2015 року та прийнято рішення від 02 листопада 2015 року №3443/к щодо непогодження застосування податкового компромісу.

Суд не може погодитися з вищевказаним рішенням контролюючого органу виходячи з наступного.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по справі №816/1347/15 - "суд прийшов до висновку, що позивачем дотримані вимоги щодо застосування процедури податкового компромісу визначені підрозділом 9-2 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України".

Посилання контролюючого органу у рішенні від 02 листопада 2015 року №3443/к про непогодження податкового компромісу на той факт, що станом на 29 жовтня 2015 року сплачена сума 5576,84 грн. не може вважатися сплатою під компроміс у зв'язку із автоматичним переходом 08 липня 2015 року на рахунок ФОП ОСОБА_2 в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та рахується як переплата, суд вважає помилковим з огляду на ту обставину, що так як у зв'язку із скасуванням рішення Кременчуцької ОДПІ від 14 квітня 2015 року про непогодження застосування податкового компромісу по справі №816/1347/15, останнє не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого рішення, тобто з 14 квітня 2015 року.

Аргументування в оскаржуваному рішенні, що станом на дату повторного розгляду заяви про застосування процедури податкового компромісу, норми Закону №63 не діють і як наслідок не можливе їх застосування, суд вважає необгрунтованим і безпідставним, оскільки скасовуючи рішення Кременчуцької ОДПІ від 14 квітня 2015 року про непогодження застосування податкового компромісу та зобов'язуючи Кременчуцьку ОДПІ повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування податкового компромісу по справі №816/1347/15, судом надавалася правова оцінка правовідносинам, що виникли на дату чинності Закону України від 25 грудня 2015 року №63-VIII.

З цих же підстав не беруться до уваги посилання відповідача на той факт, що станом на дату повторного розгляду заяви податкові зобов'язання, що визначені податковим повідомленням-рішенням від 07 жовтня 2014 року №/11725 є узгодженими, а тому податковий компроміс не може бути застосовано.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу Кременчуцької ОДПІ на ту обставину, що повторний розгляд заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування податкового компромісу від 04 квітня 2015 року відбувся не з вини заявника, а у зв'язку із визнанням адміністративним судом протиправним та скасуванням попереднього рішення про непогодження податкового компромісу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення щодо непогодження застосування податкового компромісу від 02 листопада 2015 року №3443/к є необґрунтованим, і тому визнається протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обов'язку відповідача, останній в ході судового розгляду справи правомірності прийнятого рішення від 02 листопада 2015 року №3443/к не довів, а відтак позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кременчуцької ОДПІ №3443/К від 02 листопада 2015 року "Щодо непогодження застосування податкового компромісу".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області судові витрати, понесені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 1378 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 20 травня 2016 року.

Суддя С.О. Удовіченко