Справа № 821/252/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/252/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Циганій С.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Косцової І.П.

суддів Турецької І.О.

Стас Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області про визнання дій протиправними, скасування в частині акту опису та арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції Танчик В.П. щодо складання акту опису й арешту майна від 16 лютого 2016 року, скасувати зазначений акт в частині опису та арешту майна, що належить позивачеві на праві власності, за переліком, зазначеним в позовній заяві.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що державний виконавець під час виконання виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження №49140058 щодо стягнення заборгованості з ФГ "Іолана" на користь третіх осіб, безпідставно включив в акт опису й арешту майна, майно, яке належить йому на праві власності та знаходиться в його володінні та користуванні, отже його дії по включенню цього майна в акт опису є протиправними, а акт опису в частині зазначеного майна підлягає скасуванню як незаконний.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у відкритті провадження у адміністративній справі відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що відповідно до положень КАС України справи, в яких однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, а іншою стороною є особа, яка не є стороною у виконавчому провадженні, підсудні адміністративним судам на підставі ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, та відповідно мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 16 лютого 2016 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції, в межах зведеного виконавчого провадження №49140058 щодо стягнення заборгованості з ФГ "Іолана" на користь третіх осіб, складено акт опису й арешту майна, яким описано та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно за відповідним переліком, яке на момент опису знаходилось на території земельної ділянки площею 13,9 га, наданої громадянину ОСОБА_5 у власність згідно державного акту на землю № НОМЕР_1 від 13.01.2001 року.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що частина арештованого майна не є власністю боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_5, а належить на праві власності йому, ОСОБА_3, отже арешт на належне йому майно накладено незаконно.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом спору у даній справі є виключення майна з акту опису, який має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, з огляду на наступне.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) визначені обов'язки і права державних виконавців.

Згідно вказаної статті державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

До обов'язків державного виконавця, згідно вказаної норми, належить, зокрема, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі; здійснення цих заходів лише у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини 3 статті 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положеннями частин 1, 5 статті 52 Закону № 606-XIV визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 1 статті 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В свою чергу, ст.114 ЦПК України визначено виключну підсудність цивільних справ за позовами про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Постановою пленуму Верховного суду України №6 від 27.08.1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису" визначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

З огляду на предмет та підстави позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що, оскільки у даному випадку порушено право власності на майно, яке належить ОСОБА_3, за захистом своїх прав та інтересів останній повинен звертатися до загального місцевого суду з позовом про виключення належного йому на праві власності майна з акту опису, адже спірне питання в даній справі фактично полягає у встановленні належності арештованого державним виконавцем майна до власності позивача чи до власності ОСОБА_5.

Водночас, в силу наданих Кодексом адміністративного судочинства повноважень суд адміністративної юрисдикції позбавлений права та повноважень в межах провадження в адміністративній справі вирішувати питання щодо належності майна тій чи іншій особі, а відтак, розгляд справ цієї категорії належить до компетенції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Цей висновок узгоджується із положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи апелянта стосовно підсудності його спору суду адміністративної юрисдикції ґрунтуються на невірному тлумаченні положень Кодексу адміністративного судочинства України, адже ці положення закону стосуються дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця, які, в силу ст.2 КАС України, підлягають перевірці адміністративним судом, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки, як вже зазначалось вище, порушення своїх прав позивач пов'язує не з тим, що державний виконавець неналежним чином використав надані йому повноваження та обов'язки, що призвело до прийняття оскаржуваного акту, а саме через те, що в ході виконання владних повноважень в межах, наданих законом, відповідач, поряд з майном боржника описав та наклав арешт на майно позивача, зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративного суду, адже фактично оспорюється майнове право.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 199; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області про визнання дій протиправними, скасування в частині акту опису та накладання арешту майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Суддя-доповідач: Косцова І.П..

Суддя: Турецька І.О.

Суддя: Стас Л.В.