Справа № 826/12637/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2016 року № 826/12637/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.04.15р. № та від 16.12.2014р. №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем правомірно сформовано витрати виробництва та податковий кредит.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1, п.78.1, ст.78 Податкового Кодексу України, наказу ДПІ №2197 від 14.10.2014 р. було проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки було складено акт №6211/26-58-17-01-17- від 03.12.2014р. (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем порушення ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1, ст. 139, п. 176.1, ст. 176 Податкового кодексу України, та п.198.6 ст. 198, п. 200.1, ст. 201 Податкового кодексу України.

На підставі вищезазначених висновків та за результатами адміністративного оскарження відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення :

- НОМЕР_2 від 20.04.15р., яким позивачу визначені податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість в сумі 35 774 грн. за основним платежем та 8 943,50 грн. за штрафними санкціями;

- № від 16.12.14р., яким позивачу визначені податкові зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб в сумі 34588,21 грн. за основним платежем та 8647,05 грн. за штрафними санкціями.

Порушення, встановлені перевіркою, полягали в наступному.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за перевіряємий пероід встановлено його завищення на загальну суму 44364 грн. за рахунок включення до складу податкового кредиту з ПДВ податкових накладних по взаєморозрахункам з ТОВ «Будівельна компанія «Національ» () за січень 2011 року на суму 6500,00 грн.; ТОВ «Мілант - М» () за квітень 2011 року-835,00 грн., за травень 2011 року- 1255,00 грн.; ПП «Рембудкомплект-плюс» (кол ) за жовтень 2012 року- 7589,00 грн., за листопад 2012 року - 3520,00 грн. за грудень 2012 року - 20901,00 грн.; ТОВ «Блокбудсіті» () за травень 2013 року- 3764,00 гривень.

В ході проведення перевірок, встановлено укладання цивільно-правових відносин та проведення безтоварних операцій, спрямованих на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту. В зв'язку з тим, що угоди поставки є недійсними в силу закону, такий правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю та в даному випадку відсутні як база, так і об'єкт оподаткування податком на додану вартість.

Зокрема, в акті було зроблено висновок про те, що ПП «Рембудкомплет-Плюс» мало ознаки нереальності здійснення господарських операцій. При цьому відповідач послався на те, що згідно акту, який надійшов від ДПІ у м. Полтаві від 10.04.2013 №435/22.5-10/36120814 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Рембудкомплект-плюс» () з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період з лютого 2010 року по лютий 2013 року» встановлено, відсутність у ПП «Рембудкомплет-Плюс» необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг). Також відсутня інформація щодо наявності у ПП «Рембудкомплет-Плюс» складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення операцій в об'ємах, що декларуються, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій для надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування витрат та не мають реального товарного характеру.

Крім того, акт містить посилання на те, що актами перевірок ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.09.2012 №3992/22-3/37451126 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Мілант -М» () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2011 по 30.04.2011» від 14.04.2011 №408/2305/34728985 по ТОВ «Будівельна компанія «Національ» () та згідно акту ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 24.10.2013 №1910/26-55-22-10-03/ 38291784 по ТОВ «Блокбудсіті» () за травень 2013 року, встановлено відсутність поставок товарів та укладення угод з метою настання реальних наслідків. В зв'язку з тим, що угоди поставки є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону, такий нікчемний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вищевикладене свідчить про відсутність наміру створення правових наслідків, в т.ч. щодо сплати належних сум податків та обов'язкових платежів. Тобто, такі угоди носять фіктивний характер, тому що вищезазначені підприємства здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб.

Суд щодо вищезазначеного висловив наступне.

1. Так, судом встановлено, що згідно наданих позивачем документів між позивачем та ПП «Рембудкомплект-плюс» було укладено договори підряду № 02-06/12-1 від 02.06.2012р., № 16-06/12-1 від 29.06.2012р., №15-06/12-1 ід 29.06.2012, № 25-07/12-від 25.07.2012, № 24-10/12-1 від 27.10.2012, № 31/10-12-1 від 08.11.2012, № 31/10- 12-2 від 08.11.2012, № 31/10-12-3 від 08.11.2012, № 30/11-12- 1 від 30.11.2012, № 26-12/12-1 від 09.12.2012, відповідно до умов яких контрагент позивача взяв на себе зобов'язання виконати роботи з :

- будівництва телефонної каналізації вул. Чешській, в м. Києві;

- реконструкції середньої школи по вул. Некрасівській,4;

- будівництва телефонної каналізації по вул. Ахматової, 28А, м. Київ;

- будівництва телефонної каналізації по вул. Урлівській, 1, м. Київ;

- будівництва телефонної каналізації від існ. ТК№224а проспект Дружби Народів до житлового будинку по вул. Струтинського, 2;

-будівництва телефонної каналізації ПС Татарська (вул. Половецька, 14Б/ до ПС Мотоциклетна (вул. Дорогожицька, 6А), ПС Львівська до ТК №120 (вул. Артема,5Б,

- будівництва телефонної каналізації ПС Протасівська (вул. Нововокзальна, 5), до ПС Солом'янська (вул. Клименко, 3);

- будівництва телефонної каналізації від ПС Хімічна (вул. Магнітогорська ) до РК Лівобережний (пров. Червоногвардійський, 6);

- будівництва телефонної каналізації ПС ВУМ (с. Південна Борщагівка) до т/к№б/н по вул. Велика Кільцева;

- реставрації існуючого житлового будинку та будівництво нового житлового будинку з паркінгом по вул. Златоутівській, 14-18;

- будівництва громадського комплексу жил. масив «Позняки 2» по вул. Григоренка, 18.

Позивачем було надано акти приймання - здачі виконаних робіт та довідки про вартість будівельних робіт від 31.12.2012, від 31.10.2012р., від 30.11.2012р., від 21.12.2012р., від 30.11.2012р., 29.12.2012р., 21.12.2012р. Також позивачем було надано податкові накладні від 31.10.2012 № 1692, від 1.10.2012 № 1693, від 10.11.2012 № 1690, від 21.12.2012 № 1204, 1205, від 29.12.2012 № 1801, № 1802, № 1803.

Відповідно до наданих документів придбання зазначених робіт обумовлено виконанням позивачем договорів № 08-03/12/673-03 від 08.05.2012, укладеного із ПАТ «Укртелеком», № 15-06/12 від 19.06.2012, № 19-07/12 від 11.07.2012, №26-12/12 від 04.12.2012, укладених із ПрАТ «ДАТАГРУП», №24-10/12 22.10.2012, укладеного із Українсько-Американсько-Швейцарським ТОВ «КАНКОМ», №31/10-12 від 31.10.2012, укладеного із ТОВ «Зв'язокТелекомБуд», №25-11/12 від 20.11.2012, укладеного із ТОВ «Телесистеми України».

При цьому виконання вищезазначених договорів підтверджено актами виконаних робіт.

2.Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Блокбудсіті» було укладено договори підряду №03-04/13-1 від і 22.04.2012, та №04-05/13-1 від 15.05.2013, за умовами яких ТОВ «Блокбудсіті» взяло на себе зобов'язання виконати будівництво телефонної каналізації між будинками №6 і №7, Троєщина, 20-й мікрорайон, м. Київ, та ввідної телефонної каналізації до будинку №11-А по вул. Солом'янська в м. Києві.

Позивачем було надано акти приймання - здачі виконаних робіт та довідки про вартість будівельних робіт 31.05.2013р. та податкову накладну №700 від 31.05.2013р.

Відповідно до наданих документів придбання зазначених робіт обумовлено виконанням позивачем договорів №03-14/13 від 19.04.2013, укладеного із ТОВ «Телесистеми України» та №04-05/13 від 13.05.13, укладеного із ТОВ «ТІАКОМ».

3. Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «МІЛАНТ-М» було укладено договір підряду №3/02 від 02.02.2011, на умовах якого контрагент позивача зобов'язався виконати для замовника будівництво телефонної каналізації по вул. Юності в смт. Чабани.

Позивачем було надано акти приймання - здачі виконаних робіт та довідки про вартість будівельних робіт 31.05.2011р. та податкові накладні №94 від 29.04.2011р., №60 від 31.05.2011р.

Відповідно до наданих документів придбання зазначених робіт обумовлено виконанням позивачем договору №01/11 від 18.01.11, укладеного із СПД ФО ОСОБА_2.

4.Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Національ» було укладено договори підряду 08-1/12/1 від 15.12.2010 та №08-1/12/2 від 15.12.2010, на виконання будівництва телефонної каналізації до житлових будинків №14Л2 в житловому масиві Позняки 2 та гіпермаркету «Білла» по вул.Тростянецькій, 1.

Позивачем було надано акти приймання - здачі виконаних робіт та довідки про вартість будівельних робіт від 31.01.2011р. , податкові накладну від 28.01.11 №, 012803, 012804.

Відповідно до наданих документів придбання зазначених робіт обумовлено виконанням позивачем договору №05/09 від 15.09.08, укладеного із ЗАТ «ДАТАГРУП» та №08/11 від 08.11.2010 р., укладеного позивачем з ТОВ «ЛКС - Гарант».

Жодний з вищезазначених документів в акті перевірки не відображено, посилань щодо їх наявності не наведено.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В акті перевірки прямо зазначено про наявність у позивача податкових та видаткових накладних, їх надання до перевірки. В акті перевірки не зазначено про наявність претензій до зміст первинних бухгалтерських документів позивача.

В той же час матеріалами справи підтверджується реалізація позивачем отриманих послуг, отримання коштів, видача податкових накладних та формування податкових зобов'язань. При цьому в акті перевірки відсутні посилання на відсутність підстав для отримання коштів позивачем, з огляду на відсутність предмету договору.

Відсутні в акті перевірки і посилання на будь - які пояснення посадових осіб контрагента позивача, порушені кримінальні справи, вироки чи постанови судів.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагенти позивача були ліквідовані або припинено підприємницьку діяльність контрагентів під час укладання та виконання договору.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначений договір було укладено з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка має вираз у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними та не визнано недійсним проведення тендерну або тендерної документації.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Відповідно до ст. 198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст. 198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За ст. 201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно із статтею 201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на момент формування витрат позивачем, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до витрат операційної діяльності відносяться витрати визначені згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

У відповідності до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті. При цьому, підпунктом є) підпункту 138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків.

За п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Виходячи з приписів пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

За ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Виходячи з правових приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного Закону питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1, 2 ст. 9. Закону).

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищенаведених норм слідує, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві від 20.04.15р. № та від 16.12.2014р. №.

3. Судові витрати в сумі 182,70грн. присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук