Справа № 725/1621/16-а
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/1621/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобовязання субєкта владних повноважень зробити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобовязання субєкта владних повноважень зробити перерахунок пенсії.

Посилалася на те, що вона є інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності.

03.12.2015 року помер її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя, в листопаді 2005 року, ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до ОСОБА_5 пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії. На підставі поданих документів померлому була призначена пенсія за вислугою років із розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії, тобто у розмірі 7715 грн. 47 коп.

12.02.2016 року, враховуючи те, що вона після смерті чоловіка, який був її годувальником, втратила джерело засобів до існування, позивач звернулася до ОСОБА_5 з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника.

Однак, 18.02.2016 року відповідач відмовив їй в переведенні на пенсію по втраті годувальника на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, про що повідомило листом.

З вказаною відмовою вона не погоджується та вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки положення, на які посилається відповідач, поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Просила визнати дії ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в м.Чернівцях у призначенні щодо відмови у переведенні на пенсію по втраті годувальника з 04.12.2015 року неправомірними та зобовязати відповідача перевести її ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60 відсотків середньомісячного заробітку.

12.04.2016 року по адміністративній позовній заяві до ОСОБА_5 пенсійного фонду України в м. Чернівці було відкрито скорочене провадження.

29.04.2016 року відповідачем через канцелярію суду було подано заперечення проти позову та клопотання про призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 04.05.2016 року справу було призначено до розгляду в загальному порядку та замінено відповідача ОСОБА_5 пенсійного фонду України в м. Чернівці на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення аналогічні змісту письмових заперечень на позов, просила в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Так, згідно ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2010 року перебувала на обліку в ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в м. Чернівцях як отримувач пенсії по інвалідності (а.с.10).

Як вбачається з копії паспорта позивача, вона з 20.06.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 (а.с.7зв).

03.12.2015 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_4 з грудня 2005 року перебував на обліку в Пенсійному фонді та отримував пенсію у звязку з вислугою років, призначеної згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 7715 грн. 47 коп. (а.с.9).

12.02.2016 року позивач звернулася до ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в м.Чернівцях з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру».

Однак, листом №32/6-11 від 18.02.2016 року ОСОБА_5 позивачу було відмовлено у переведенні її на пенсію по втраті годувальника, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. (а.с.15).

Проаналізувавши наведені доводи сторін, суд приходить до наступного:

Так, базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України від 9 липня 2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із положеннями абз.22 ст.1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законодавчим актом, який регулює зазначене питання є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності 15.07.2015 року.

Зокрема, ч.19 ст.86 Закону визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається із змісту статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сімї вважаються, окрім інших, чоловік (дружина), якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Таким чином, позивач є непрацездатним членом сімї померлого ОСОБА_4 та має право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Посилання представника відповідача на Закон Українивід 02.03.2015 № 213-VIII суд відхиляє з огляду на таке:

Так, у відповідності до п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Разом із тим, суд враховує, що положення ст.86 Закону України «Про прокуратуру» набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року та є чинними на даний час.

При вирішення даного публічно-правового спору, суд також враховує положення статті 22 Конституції України, відповідно до яких при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Також, при вирішення даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Щокін проти України (рішення від 14 жовтня 2010 року п. 56-58) Європейський суд з прав людини зазначив, що на думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13 грудня 2001 року Судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Одночасно суд враховує положення ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на переведення на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», а тому вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19 Конституції України, ст.86 Закону України Про прокуратуру , ст.ст.6, 8, 9, 10, 11, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 183-2 185, 186 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати відмову ОСОБА_5 Пенсійного фонду України в м.Чернівцях у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника - неправомірною.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести з моменту звернення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_6 Л. А.