Справа № 802/3549/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2016 р. м. Київ К/800/2603/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 р.

у справі № 802/3549/14-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»

до Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» (далі - позивач, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина») звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - відповідач, Крижопільська ОДПІ), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014р. № .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № ; вирішено питання про судові витрати.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014р. постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 р. та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 р.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача не надав, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до положень статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09.09.2014 р. посадовою особою Крижопільської ОДПІ на підставі підпунктів 191.1.1, 191.1.2, 191.1.33 пункту 191.1 статті 191, пункту 40.1 статті 40, пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статі 75 Податкового кодексу України, була проведена камеральна перевірка уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2014 року (звітний період за який виправляються помилки - червень 2014 року) по ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», за результатами якої складено акт від 09.09.2014 р. № 1315/22/32721857 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, а саме: не нарахування штрафних санкцій на суму недоплати при поданні уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2014 року.

На підставі зазначеного акту податкової перевірки, відповідно до пункту 120.2 статті 120 Податкового кодексу України та за порушення пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4 224,65 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позивач є платником податків зі спеціальним режимом оподаткування і не сплачує до бюджету суму податку на додану вартість, то і суми заниженого податку на додану вартість, які помилково не були включені платником до первинної декларації, залишаються у розпорядженні такого платника і на них не можуть нараховуватися штрафні санкції, що передбачені пунктом 120.2 статті 120 Податкового кодексу України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки податкового органу викладені в акті камеральної перевірки щодо порушення позивачем положень податкового законодавства є обґрунтованими, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з такою позицією суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію.

Пунктом 120.2 статті 120 Податкового кодексу України передбачено, що невиконання платником податків вимог, передбачених абзацом другим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати).

При самостійному донарахуванні суми податкових зобов'язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.

Як слідує з матеріалів справи, у зв'язку з виявленням позивачем помилок, останнім подано до Крижопільської ОДПІ уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

На підставі зазначеного, податковий орган, за результатами проведеної перевірки, дійшов висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства, оскільки позивачем не було відображено в податковій звітності з податку на додану вартість, за якою здійснюється розрахунки з бюджетом, штрафної санкції та пені за наслідками самостійного виправлення платником помилки, чим порушено пункт 50.1 статті 50 Податкового кодексу України.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач є сільськогосподарським підприємством, при цьому, є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, у зв'язку з чим на позивача поширюється дія, зокрема пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, згідно приписів якої, сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не відображення позивачем в податковій звітності з податку на додану вартість, за якою здійснюється розрахунки з бюджетом, штрафної санкції та пені за наслідками самостійного виправлення платником помилки, не можна вважати порушенням пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, а тому посилання відповідача на пункт 120.2 статті 120 Податкового кодексу України, згідно приписів якого невиконання платником податків вимог, передбачених абзацом другим пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати), є неправомірними.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем своєчасно подано до податкового органу відповідну звітність, самостійно усунуто виявлені помилки, бюджет не зазнав втрат, оскільки самостійно виявлена сільськогосподарським підприємством недоплата податкового зобов'язання не підлягала сплаті до бюджету, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованим.

Вищезазначені положення законодавства та обставини справи судом апеляційної інстанції до уваги прийняті не були. Натомість суд першої інстанції дійшов правомірного висновку скасувавши винесене Крижопільською ОДПІ податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № .

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України на підставі положень статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» - задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 р. - скасувати, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 р. - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко