Справа № 632/605/16-а
Суддя: Дегтярчук М. О.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 632/605/16-а
Номер провадження 2-а/629/31/16
Постанова

Іменем України

17.05.2016 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Дегтярчук М.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області про визнання протиправними дії суб»єкта владних повноважень щодо припинення виплати пенсії,-

в с т а н о в и в:

12 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області.

Ухвалою судді від 17.03.2016 року позов був направлений на розгляд за підсудністю Лозівському міськрайонному суду Харківської області.

05.04.2016 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області справа прийнята в провадження судді Дегтярчук М.О.

Так, позивач звернувся до суду з позовом до УПФУ у Первомайському районі Харківської област, про визнання протиправними дії суб»єкта владних повноважень щодо припинення виплати пенсії, посилаючись на те,що він перебуває на обліку в УПФУ в Первомайському районі Харківської області і з 5 травня 2011 року отримує пенсію державного службовця,призначену відповідно до ст..37 Закону України «Про державну службу» довічно на підставі Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2011 року та 16 вересня 2014 року, а також постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року. У квітні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області припинило перераховувати йому грошові кошти, при цьому не повідомивши про припинення виплати пенсії та причини таких дій. Пенсійні виплати були поновлені з 18 листопада 2016 року,після того, як відповідно до ст..122 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 року №788-VІІІ « Про звільнення суддів» та згідно наказу голови апеляційного суду Харківської області № 04-03/90-ос від 17 листопада2015 року він був відрахований зі штату апеляційного суду Харківської області у зв»язку з поданням заяви про відставку та наданням відставки. 20.02.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про протиправність його дій та прохав відновити порушене його право і виплатити за період з 1червня по 17 листопада 2015 року недоплачену суму пенсії, яка йому раніше була призначена відповідно до Закону України « Про державну службу». Однак у виплаті пенсії йому було відмовлено,мотивуючи це тим, що він працював на посаді судді,яка давала право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених вищевказаним Законом та Законом України « Про судоустрій і статус суддів»,також не передбачено перерахунок раніше призначених пенсій за спеціальними Законами. Вказані дії відповідача вважає протиправними, тому змушений звертатися до суду з даним позовом, в якому прохає визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за Законом України « Про державну службу» в період з 1 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року; зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області виплатити позивачу недоплачену за період з 1 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року суму пенсії, яка була призначена йому після перерахунку згідно постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року за Законом України « Про державну службу». Крім того, позивач прохає визнати поважним строк пропуску звернення до суду з даним позовом,оскільки цьому послужило низка причин, які були об»єктивно непереборними,не залежали від його волі,пов»язані здійсними істотними перешкодами та труднощами.

Позивач у судове засідання не з»явився,надав заяву, в якій прохав справу розглядати за його відсутності.

Відповідач надіслав до суду заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Виходячи з приписів ст..183-2 КАС України адміністративна справа розглядається в порядку скороченого провадження.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29 листопада 2010 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі та йому була призначена пенсія за віком і обчислена згідно Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». З 5 травня 2011 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16.06.2011 року та Постанови про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Первомайського управління юстиції від 22.07.2011 року йому була перерахована пенсія згідно ст..37 Закону України « Про державну службу», як державному службовцю. Останній перерахунок пенсії йому було здійснено відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року (а.с.6-9).

У квітні 2015 року УПФУ в Первомайському районі Харківської області припинило перераховувати йому грошові кошти, а поновило виплати 18 листопада 2015 року, після його відставки(а.с.13).

13.02.2016 року та 19.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплати недоплаченої суми призначеної пенсії за період 0 1 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року, що підтверджується копіями заяв(а.с.12,14).

Із листа УПФУ в Первомайському районі Харківської області від 25.02.2016 року вбачається,що ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті недоплаченої суми призначеної пенсії, враховуючи наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року,який набрав чинності з 01.04.2015 року внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», а саме вказано, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 особам, на яких поширюється дія цього Закону ( крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України « Про статус народного депутата України», « Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

У відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантуєтьсяКонституцією і законами України.

Складовою цих гарантій відповідно до частини 1 статті 130 Конституції України є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

02.03.2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року. Вказаним Законом внесені зміни до ст..37 Закону України «Про державну службу», а саме вказано, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 особам, на яких поширюється дія цього Закону ( крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України « Про статус народного депутата України», « Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону - у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія( щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України « Про державну службу», « Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів», « Про статус народного депутата України», « Про Кабінет Міністрів України», « Про судову експертизу», « Про Національний банк України», « Про службу в органах місцевого самоврядування», « Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України».

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних,на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу, « Про судоустрій і статус суддів» та інші),скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця,судді та інших визначених посадах,на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію,починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином,починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-ІІІ обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами.

Отже, з1 червня 2015 року підстави для невиплати пенсії,призначеної відповідно до Закону України « Про державну службу» відпали,тому жодних перешкод для виплати ОСОБА_2 пенсії відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача на поновлення та виплату пенсії шляхом визнання дій відповідача щодо відмови в поновленні та виплаті пенсій неправомірними та зобов'язання відповідача прийняти рішення для поновлення та виплату пенсії ОСОБА_1, що відповідає вимогам частини 2 статті 11 КАС України.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 року №2, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи сукупність усіх наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо припинення виплати раніше призначеної пенсії з 01 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно частин 1, 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом 12.03.2016 року,тобто після спливу шестимісячного строку на звернення до суду з позовом про захист своїх права. Однак, в позові ОСОБА_1 прохає визнати поважним строк пропуску звернення до суду з даним позовом,оскільки цьому послужило низка причин, які були об»єктивно непереборними,не залежали від його волі,пов»язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, а саме: перебування його на стаціонарному лікуванні з приводу оперативного втручання, хронічних хвороб та несвоєчасне повідомлення Управлінням Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області про припинення виплат.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне визнати проважним строк пропуску позивачем при зверненні до суду з даним позовом,оскільки дійсно управління невчасно повідомила позивача про припинення виплати пенсії і причини таких дій, що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області, з якого вбачається,що про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 було повідомлено 18.02.2016 року(а.с.13). Крім того, позивач страждає на низку хронічних тяжких захворювань та має поважний вік. В 2015 році та в січні 2016 року він проходив стаціонарні лікування в лікарнях міста Харкова; мало місце операційне втручання, яке негативно вплинуло на його можливість переміщатися, що призвело до труднощів у зверненні до суду(а.с.10,11).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання протиправними дії суб»єкта владних повноважень щодо припинення виплати пенсії підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 19, 21,22,46, 64, 68, 126, 130 Конституції України, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р.,ст. ст. 2, 158-163,183-2 КАС України,-

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за Законом України « Про державну службу» в період з 1 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області виплатити ОСОБА_1 недоплачену за період з 1 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року суму пенсії, яка була призначена йому після перерахунку згідно постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року за Законом України « Про державну службу».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.О.Дегтярчук