Справа № 438/31/16-а
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/31/16-а
Провадження №2-а/438/16/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем Україн

15 квітня 2016 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Дробчак Г.К.

за участю представника позивача Глинки Р.Я.

представника відповідача Сащука М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Бориславської міської ради про визнання протиправними рішення та скасувати рішення, -

в с т а н о в и в :

15 січня 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрнафта», надалі ПАТ «Укрнафта», звернулось до суду з адміністративним позовом до Бориславської міської ради, надалі Рада, про визнання протиправним та скасування рішення Бориславської міської ради від 15 липня 2015 року №1939 «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава».

17 березня 2016 року звернулось до суду із заявою про зміну підстави та предмета адміністративного позову, просить визнати протиправним та скасувати рішення Бориславської міської ради від 11 лютого 2016 року №75 «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава» в частині затвердження п.4.3. Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог пп.12.3.4 п.12.3. ст.12, пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України в частині строків прийняття та офіційного оприлюднення рішення про встановлення або зміну застосування встановлюваних місцевих податків та зборів з 01 січня 2016 року, та в частині заборони зміни протягом бюджетного року податків та зборів, їх ставок, а також податкових пільг. Крім того, в супереч вимог пункту 2 статті 4 ст.20 Закону України «Про антимонопольний комітет України» спірне рішення не було погоджено з територіальним відділенням Антимонопольного комітету України.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Укрнафта» Глинка Р.Я., який діє на підставі довіреності від «04» грудня 2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Сащук М.М., який діє на підставі довіреності від 16 листопада 2015 року в судовому засіданні, позовні вимоги заперечив, зіславшись на обставини викладені у запереченні. Пояснив, що пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Не погоджується також із позовними вимогами в частині погодження проекту спірного рішення з

територіальним відділенням Антимонопольного комітету України відповідно вимог пункту 2 статті 4 ст.20 Закону України «Про антимонопольний комітет України», оскільки спірним рішенням не встановлювалась орендна плата за майно. Просить у позові відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі , суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до змісту ч.3 вказаної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом доказування в адміністративних справах є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі (ст.138 КАС України).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на праві постійного користування у ПАТ «Укрнафта» перебуває земельні ділянки загальною площею 44,22 га, на яких розташовані свердловини та інші виробничі об'єкти, що підтверджується довідкою Позивача у справі (а.с.10-11)

Рішенням відповідача у справі за №1939 від 15 липня 2015 року «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава», зокрема п.4.3. Положення Відповідач встановив ставку податку у розмірі 6 відсотків віх їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) (а.с.7-9).

Далі, рішенням Бориславської міської ради за № 75 від 11 лютого 2016 року «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава»; п.2 відмінено рішення Бориславської міської ради від 15 липня 2015 року за №1939 «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава» та від 02 грудня 2015 року №18 «про внесення змін до Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава», п.3 рішення застосовується з 01 січня 2016 року. Пунктом 4.3. рішення відповідача за № 75 від 11 лютого 2016 року ставка податку встановлюється у розмірі 6 відсотків віх їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Не погоджуючись з пунктом 4.3. вказаного рішення відповідача, ПАТ «Укрнафта» звернулось до суду з даним позовом.

Отже, спірні правовідносини виникли щодо правомірності встановлення відповідачем ставка податку у розмірі 6 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання, було допущено порушення вимог податкового та бюджетного законодавства.

За частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 24 частини 1 статті 26 цього Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до приписів пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю, це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації є базою оподаткування плати за землю.Відповідно до п. 23.1 ст. 23, п.24.1 ст. 24 ПК України база оподаткування - це вартісний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання. Одиницею виміру бази оподаткування визначається конкретна вартісна характеристика бази податкування, щодо якої застосовується ставка податку. Згідно пп. 14.1.125 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок, це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Частиною 3 статті 201 Земельного кодексу України, частиною 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно ст. 290 Податкового кодексу України, ст. 69 Бюджетного кодексу України, плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів. Отже, нормативна грошова оцінка земель прямо впливає на розмір плати за землю, яка вноситься до місцевих бюджетів та формує його доходну частину.

Закон України «Про оцінку земель» визначає порядок інформаційного забезпечення оподаткування. Цим Законом визначено лише періодичність проведення оцінки земель (ст. 18 Закону), ним не визначено час затвердження та введення в дію місцевими радами нової нормативної грошової оцінки земель, по відношенню до поточного та наступного бюджетного років.

Разом із тим, Податковим кодексом України визначено, що податкове законодавство України грунтується на принципах стабільності, тобто зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року (пп. 4.1.9 п.4.1 ст. 4 ПК України).

Аналогічні положення принципу стабільності податкового законодавства визначено у пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України щодо встановлення місцевими радами місцевих податків і зборів, а саме: рішення сільських, селищних та міських рад про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 5 Податкового кодексу України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справлення податків і зборів застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Порядок формування доходної частини бюджетів визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, зокрема встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, правила щодо прийняття місцевими радами рішень щодо зміни розмірів податків, які справляються до бюджетів та формують їх доходну частину, що визначені податковим та бюджетним законодавством, є однаковими.

З наведених положень податкового та бюджетного законодавства вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII,, який набрав чинності з 01.01.2016 року, внесено зміни до Податкового кодексу України.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

При цьому, Законом №909-VIII не були внесені зміни до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України та ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України.

Бориславська міська рада при прийнятті рішення за № 75 від 11 лютого 2016 року «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислава», яке є нормативно-правовим актом, що регулює бюджетні відносини в Україні, повинна була керуватися у своїй діяльності приписами Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України, щодо її оприлюднення.

Оскільки, спірне рішення прийняте відповідачем 11 лютого 2016 року, саме спірне рішення, відповідно до п.3 цього рішення, застосовується з 01 січня 2016 року, після 15 липня 2015 року, тобто менше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 бюджетного року), то відповідно до приписів податкового та бюджетного законодавства, рішення не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення ст. 2 КАС України Бориславською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані, що, в свою чергу, говорить про підставність позовних вимог щодо протиправності рішення суб'єкта владних повноважень.

Частина 3 статті 105 КАС визначає перелік вимог, що можуть міститися в адміністративному позові. Ці вимоги націлені на реалізацію матеріально-правової сторони права на адміністративний позов, тобто на задоволення адміністративного позову. Перелік вимог, зафіксований у ст. 105 КАС України, відображає зміст адміністративного позову, який є елементом позову і вказує на форму судового захисту, тобто вказує на те, якого виду рішення вимагає позивач від суду.

Спеціальною правовою нормою, яка встановлює особливості провадження в адміністративних справах щодо оскарження нормативно-правових актів, в тому числі і обрання способів захисту порушеного права, є ст.171 КАС України.

Відповідно до ч.8 ст.171 КАС України, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Згідно положень ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України висловленої в п.10.2. Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта є помилковим.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачами доведена наявність підстав до визнання протиправним та скасування рішення Бориславської міської ради від 11 лютого 2016 року №75 «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислав» в частині затвердження п.4.3. Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислав.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 10,11,12,71,159,160,161,162,163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бориславської міської ради від 11 лютого 2016 року №75 «Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислав» в частині затвердження п.4.3. Положення про встановлення плати за землю на території міста Борислав.

Стягнути з місцевого бюджету м.Борислав на користь публічного акціонерного товариства «Укрнафта» судові витрати у розмірі 1378 гривень.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бориславський міський суд Львівської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст.160 КАС України - з дня отримання копії постанови.

Головуючий: суддя Слиш А.Т.