Справа № 2а/0370/827/11
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р. Справа № 876/1792/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БРІС" ЛТД до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БРІС" ЛТД звернулося в суд з адміністративними позовом до Луцької ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.03.2011 року в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 97540.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податковим органом необґрунтовано і хибно зроблено висновок про те, що товариством порушено вимоги п.п. 8.4.1 п. 8.4, п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 р., і підприємством зайво віднесено до амортизаційних відрахувань нараховану амортизацію на суму ПДВ, що сплачений підприємством при придбанні легкових автомобілів та на суму якого збільшена балансова вартість основних фондів 2 групи (транспортних засобів) в попередніх звітних періодах. Так відповідно до абз. 2 п.п. 7.4.2. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля, що включаються до складу основних фондів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 року задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Луцька ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області подала апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана постанова винесена судом всупереч норм матеріального права та без повно і всебічно зясованих обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт стверджує, що мотивами, якими керувався при постановленні оскаржуваного рішення є те, що позивачем неправомірно нараховано амортизаційні відрахування на суму податку на додану вартість, сплачену при придбанні автомобілів,

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Луцькою ОДПІ проводилась планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ "БРІС" ЛТД за період з 01.04.2009 року по 30.09.2010 року, результати якої оформлені актом № 1078/23-2/21749653 від 04.03.2011 року. Перевіркою було встановлено, що підприємством внаслідок нарахування амортизаційних відрахувань на суму ПДВ, сплачену при придбанні автомобілів, всупереч вимог п. п. 8.1.1. п. 8.1 та п.п. 8.4.1 п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" завищено амортизаційні відрахування в розмірі 312127 грн за період ІІ кв. 2009 року по ІІІ кв. 2010 року, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 78032 грн.

Податковим органом 21.03.2011 року винесено податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1, яким у тому числі в зв'язку з виявленням вказаного вище порушення товариству визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток 78032 грн основного платежу та застосовано штрафні санкції на суму 19508 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно відніс до складу амортизаційних відрахувань суму податку на додану вартість по придбаних легкових автомобілях, а тому з його боку відсутні порушення податкового законодавства за операціями з придбання легкових автомобілів.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з абзацом другим п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

У Законі України "Про оподаткування прибутку підприємств" не міститься норми щодо формування валових витрат або здійснення амортизації в даній окремій ситуації.

Проте, п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлює загальний порядок збільшення та зменшення балансової вартості груп основних фондів. Зокрема, згідно з п.п. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 цього Закону у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Отже, якщо норми Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не передбачають включення до складу валових витрат сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні легкового автомобіля, то норма Закону України "Про податок на додану вартість" (п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7) прямо передбачає таке право платника податку.

На період виникнення правовідносин із питань оподаткування наявні нормативно-правові акти мали однакову юридичну силу, але по різному встановлювали правове регулювання спірного питання.

Згідно з ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі, залежно від предмету правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу, , але перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

У даному випадку пункт 8.4 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" регулює правові наслідки будь-яких операцій з придбання (створення) усіх видів основних фондів. Водночас норма п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" регулює правові наслідки придбання саме легкових автомобілів (крім таксомоторів), тобто регулює вузьке коло суспільних відносин (операції з придбання саме легкових автомобілів, а не всіх основних фондів), а відтак, є спеціальною.

Абзацом третім п.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що, у разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України "Про податок на додану вартість".

Разом з тим, в абзаці другому п.п. 7.4.2. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при вирішенні даного спору підлягає до застосування норма п. п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки нею регулюються питання оподаткування конкретної операції.

Одночасно є необхідність застосувати при вирішенні даного спору приписи п. п. 4.4.1 п. 4.4. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", відповідно до якого у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Беручи до уваги наведені нормативно-правові акти та встановлені обставини справи, що підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що підприємство правомірно віднесло до складу амортизаційних відрахувань суму податку на додану вартість по придбаних легкових автомобілях, а тому з його боку відсутні порушення податкового законодавства за операціями з придбання легкових автомобілів.

Одночасно судом першої інстанції на виконання вимог постанови Верховного Суду України від 27.10.2015 року було вжито заходів для з'ясування всіх обставин у даній справі, а саме сторонам надавався час на подачу додаткових доказів, зокрема позивачеві було запропоновано надати докази того, чи включались ним до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) при придбанні автомобілів, за періоди коли виникли спірні правовідносини. Ухвалою суду від 27.01.2016 року такі докази судом витребовувались у учасників судового процесу. Проте, позивач заявою від 08.02.2016 року, повідомив суд про неможливість надання первинних документів щодо операцій із придбання легкових автомобілів в період, коли виникли спірні правовідносини, у зв'язку з давністю проведених операцій та відсутністю потреби у тривалому зберіганні вказаних документів, а надані відповідачем розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів і податкові декларації з податку на додану вартість не містять відомостей які б підтверджували вчинення порушень позивачем.

Луцькою ОДПІ в судовому засіданні не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження включення позивачем вищезазначених сум ПДВ до податкового кредиту.

Разом з тим, при проведенні перевірки в 2011 році Луцькою ОДПІ не було в акті перевірки описано та не встановлено порушень зі сторони позивача, щодо того, що ним вказані суми при придбані автомобілів одночасно включалися до амортизаційних відрахувань та до податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятого рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.02.2016 року у справі №2а/0370/827/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 19.05.2016р.