Справа № 810/1621/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 травня 2016 року №810/1621/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та садовий будинок.

Пунктом 3 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, яка містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), що дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Частиною другою цієї ж статті закріплено обовязок суду зясувати, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Згідно з приписами статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд зясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність).

Як вбачається з предмету позову, позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:02:010:0532 та на садовий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, садівниче товариство «Арсеналець-5», вул. Верхня, буд. 221, проведену Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 18 квітня 2014 року та 29 квітня 2014 року, відповідно.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивач не вказує дати коли їй стало відомо про факти державної реєстрації права власності на спірні обєкти нерухомості. При цьому з позовною заявою позивач звернувся до суду лише 13 травня 2016 року, тобто, із порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Досліджуючи позовну заяву та додані до неї матеріали на предмет наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, судом зясовано наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером №:02:010:0532 належала ОСОБА_2 батьку ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на землю, який помер 17 лютого 2014 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Судом встановлено, що за свого життя ОСОБА_2, маючи намір приватизувати садовий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, видав на імя чоловіка позивача ОСОБА_4 довіреність від 5 листопада 2013 року на представництво його інтересів.

Реалізуючи повноваження, надані вказаною довіреністю, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області та послідовно зареєстрував на імя померлого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:02:010:0532 та садовий будинок розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, садівниче товариство «Арсеналець-5», вул. Верхня, буд. 221 та отримав відповідні правовстановлюючі документи.

У подальшому, 1 серпня 2014 року нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори за зверненням позивача була заведена спадкова справа №987/2014 для оформлення спадщини після померлого ОСОБА_2, про що позивач отримала витяг №38028371 із спадкового реєстру.

Разом з цим, постановою нотаріуса Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 2 лютого 2016 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки померлий ОСОБА_2 за життя не набув права власності на земельну ділянку та садовий будинок, а державна реєстрація на вказані обєкти нерухомості була проведена після його смерті.

Таким чином матеріалами, доданими до позовної заяви підтверджується, що у серпні 2014 року позивачем були вчинені дії, направлені на прийняття спадщини, шляхом звернення до нотаріуса Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою.

Пунктом 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на момент відкриття спадщини) встановлено, що при зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус зясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до пункту 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до пункту 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

У силу положень статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація з Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надається органом державної реєстрації прав, нотаріусом у формі витягу, інформаційної довідки та виписки.

Надання інформації з Державного реєстру прав здійснюється нотаріусом у формі витягу.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті, витяг з Державного реєстру прав на підставі заяви мають право отримувати, у тому числі, спадкоємець (правонаступник - для юридичної особи) або уповноважена ним особа.

Отже, при відкритті спадкової справи обовязковому зясуванні підлягає факт наявності спадкового майна, його склад та місцезнаходження. При цьому, такі відомості нотаріусом встановлюються шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до якого нотаріус має безпосередній доступ. Аналогічні відомості може отримати і спадкоємець відповідного майна з власної ініціативи, звернувшись із заявою до нотаріуса.

Зважаючи, що спадкову справу нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори за заявою позивача було відкрито ще у серпні 2014 року, суд вважає, що саме з цього моменту позивач повинен був дізнатись про наявність факту державної реєстрації права власності на земельну ділянку та садовий будинок.

При цьому суд також враховує, що подання документів до відповідача для проведення оскаржуваних реєстраційних дій, як зазначає сам позивач, здійснювалось безпосередньо її чоловіком, що свідчить також про ймовірну обізнаність позивача ще у 2014 році про наявність таких дій.

При вирішенні питання щодо визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними суд враховує наступне.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Однак, жодних заяв чи клопотань про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, як і будь-яких істотних та вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які непереборно перешкоджали позивачеві його зверненню або надавали б суду підстави обчислювати даний строк від іншої дати ніж з серпня 2014 року, як позовна заява та і додані до неї матеріали не містять.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина перша статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду.

У силу положень частини другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Суд вважає за необхідне повідомити позивача, що залишення адміністративного позову без розгляду на даній стадії не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду, зокрема, шляхом повідомлення суд про дату коли позивачеві стало відомо про наявність оскаржуваних дій та у разі необхідності повідомити суд про наявність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з наданням відповідних доказів.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Києво-Свтяошинського районного управління юстиції Київської області про скасування державної реєстрації, - залишити без розгляду.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.