Справа № 826/27436/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" до Київської міської ради, за участю третьої особи - Комунального підприємства "Київпастранс" про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2016 року провадження в справі за адміністративним позовом Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" до Київської міської ради, за участю третьої особи - Комунального підприємства "Київпастранс" про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій - закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного контролю за виконанням рішення від 15 грудня 2011 року №944/7180, яка мала наслідком протиправне виготовлення КП «Київпастранс» правовстановлюючих документів та укладання договору оренди земельних ділянок за адресою: м. Київ, вул. Микитенка, 6-8 до моменту виконання п. 4 вищевказаного рішення, зокрема, перенесення існуючої автостоянки «Дружба»; визнати протиправними дії відповідача щодо виготовлення (складання) та видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (площею 0,3346 га, яка розташована на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, кадастровий номер :66:032:0029), виданого 15 жовтня 2012 року КП «Київпастранс» на підставі рішення Київської міської ради від 15.12.2011 № 944/7180; визнати протиправними дії Київської міської ради щодо виготовлення (складання) та видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (площею 1,6931 га, яка розташована на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, кадастровий номер :66:032:0028), виданого 15 жовтня 2012 року КП «Київпастранс» на підставі рішення Київської міської ради від 15 грудня 2011 року № 944/7180; визнати протиправними дії Київської міської ради щодо укладання з КП «Київпастранс» договору оренди земельної ділянки (площею 17601 га, яка розташована на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, кадастровий номер :66:032:0030), посвідченого 06 серпня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф. І. за реєстровим № 5746.

Як встановлено судом першої інстанції, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, відповідно до статей 92, 93, 123, 124 Земельного кодексу України, Київська міська рада прийняла рішення від 15 грудня 2011 року № 944/7180 «Про надання та передачу комунальному підприємству «Київпастранс» земельних ділянок для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6 - 8 у Дніпровському районі м. Києва».

Пунктом 2 вказаного Рішення вирішено надати КП «Київпастранс», за умови виконання пункту 4 цього рішення, в постійне користування земельні ділянки загальною площею 2,02 га для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва у зв'язку із закріпленням за ним майна на праві повного господарського відання (наказ Головного управління з питань майна від 10 квітня 2002 року № 30).

Так, на підставі рішення від 15 грудня 2011 року № 944/7180, між Київською міською радою та КП «Київпастранс» укладено договір оренди земельної ділянки від 06 серпня 2012 року, згідно з яким Орендодавець за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим Договором.

Також, відповідачем видано третій особі Державні акти на право постійного користування земельною ділянкою від 15 жовтня 2012 року на земельні ділянки по вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх передчасними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що у спірних правовідносинах, які склалися між сторонами, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин, отже відповідач діяв як учасник договірних правовідносин та не здійснював владних управлінських функцій.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, адже позивачем оскаржується не правомірність прийняття відповідачем рішення про передачу земельної ділянки третій особі, а протиправні дії та бездіяльність структурного підрозділу відповідача - постійної комісії Київради з питань земельних відносин, містобудування та архітектури, яка полягала у неналежному контролі за виконанням вищевказаного рішення.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

За приписами частини другої статті 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Частинами 1 та 2 ст. 83 цього Кодексу встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Статтею 172 цього Кодексу встановлено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міська рада відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Зазначені положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 Земельного кодексу України, згідно якого земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Тобто, пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Відтак, суд першої інстанції влучно звернув уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування, а саме права оренди на спірну земельну ділянку та суміжних і похідних із ним прав, зокрема, надання однієї ділянки замість іншої.

Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 лютого 2012 року, 06 листопада 2012 року та 01 жовтня 2013 року (справи №№ 21-1041во10, 21-288а12, 21-345а13 відповідно).

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 статті 3 ЦПК України).

Згідно з статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За нормою частини другої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов, предметом якого є визначення правомірності користування земельною ділянкою, не може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС України, а тому рішення у цій справі є правомірним.

Таким чином правомірним є рішення суду першої інстанції про закриття провадження в даній справі.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.