Справа № 819/1317/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 р. Справа № 876/11069/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, Управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі та Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, в якому просив визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у поверненні йому 6018,89 грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна та зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути йому з рахунку Державного бюджету України, відкритого Управлінням Державної казначейської служби у м. Тернополі за кодом бюджетної класифікації доходів бюджету 24140500 «Додатковий збір на виплату пенсії з операцій купівлі - продажу нерухомого майна» кошти в розмірі 6018,89 грн.

Протокольною ухвалою Тернопільський окружний адміністративний суд замінив неналежного відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області на належного відповідача Управління Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі у поверненні ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6018,89 грн.; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі подати Управлінню Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, перерахованого відповідно до квитанції від 07.09.2012 року № N0J5D61251, в розмірі 6018,89 грн.; у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що придбання ОСОБА_2 квартири по АДРЕСА_1 в м. Тернополі було першим придбанням ним житла, в зв'язку з чим у нього був відсутній обов'язок сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості. Тому суд дійшов висновку, що відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6018,89 грн. є протиправною. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Управління Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області повернути позивачу зазначені кошти, оскільки їх повернення здійснюється за відповідним поданням органів Пенсійного фонду України. Також суд зазначив, що Управління Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області в процесі виконання своїх функціональних обов'язків не порушувало прав позивача і не вчиняло щодо нього протиправних дій. Разом з тим, враховуючи, що визначений законодавством порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, передбачає звернення платника з заявою про повернення коштів до відповідних органів, що контролюють надходження платежу, для ініціювання внесення подання до органу Державної казначейської служби України, суд на підставі ч. 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі подати Управлінню Державної казначейської служби України в м. Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6018,89 грн.

Постанову в частині задоволення позовних вимог в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо реєстрації права власності громадян на нерухоме майно, тому не має можливості встановити факти придбання житла фізичними особами вперше. Також відповідач зазначає, що позивач добровільно сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6018,89 грн., оскільки Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі не вчиняло жодних дій і не приймало рішень щодо зобов'язання позивача сплатити дану суму. Крім того, відповідач вважає, що ОСОБА_2 пропустив встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки спірні кошти сплатив 07.09.2012 року, а позовну заяву подав лише 14.05.2013 року, що відповідно до ст. 100 цього Кодексу є підставою для залишення позовної заяви без розгляду, однак суд першої інстанції не з'ясував даної обставини.

Постанова в частині відмови у задоволенні позову не оскаржена і під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, не встановлено, тому відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку не переглядається.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 07.09.2012 року ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) уклали договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Тернопіль, який був посвідчений нотаріально.

Пунктом 2.1 даного договору ціна квартири була встановлена в розмірі 601889,00 грн.

Перед укладенням даного договору позивач сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості придбаного житла, а саме 6018,89 грн., що підтверджується квитанцією від 07.09.2012 року № N0J5D61251 і не заперечується відповідачами.

05.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6018,89 грн., надавши копію зазначеної квитанції.

Листом від 11.04.2013 року № 6159/02 Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі повідомило позивача про те, що підстав для повернення йому зазначеного збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна немає в зв'язку з відсутністю у Пенсійного фонду України інформації щодо реєстрації права власності громадян на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність таких дій (відмови) відповідача з наступних підстав.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначається Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз. 1 п. 9 ст. 1 цього Закону (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій регулюються Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740.

Зокрема, п. 15-1 цього Порядку (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

А згідно з п. 15-3 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, із системного аналізу наведених правових актів слідує, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Проте на час придбання позивачем нерухомого майна та на час судового розгляду справи відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, зокрема, не існує єдиної бази (реєстру) для визначення первинного придбання нерухомого майна особою, а також відсутній компетентний орган, який формує та надає таку інформацію, про що також зазначив суд першої інстанції.

Тому, враховуючи предмет доказування в даній справі та загальні засади адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що обов'язок довести правомірність своєї відмови у поверненні ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6018,89 грн. покладено саме на Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі як суб'єкта владних повноважень, що безпосередньо передбачено ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак всупереч вимогам наведеної норми відповідач не надав жодних доказів того, що ОСОБА_2 придбавав чи був власником житла до моменту придбання квартири по АДРЕСА_1 в м. Тернополі на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2012 року, а також доказів того, яких заходів вживало Управління для з'ясування цих обставин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що неможливість встановити придбання житла конкретною особою вперше не може ставитись в провину цій особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може негативно впливати на порушення прав громадян, яким такі права надано.

Водночас, як вбачається з рішень № 3059333 від 11.06.2013 року та № 3089231 від 12.06.2013 року щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих на запити Тернопільського окружного адміністративного суду, в даному Реєстрі наявна інформація лише про право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, м. Тернопіль, а відомості щодо реєстрації за позивачем права власності на будь-які інші житлові приміщення відсутні.

Тобто будь-якого нерухомого майна за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, крім як права власності на нерухоме майно, при придбанні якого ним сплачено спірний збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу, повернення якого є предметом даного адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів, що придбання ОСОБА_2 квартири по АДРЕСА_1 в м. Тернополі було не першим придбанням ним житла, отже, у нього був відсутній обов'язок сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості, в зв'язку з чим сплачений ним збір в розмірі 6018,89 грн. підлягає поверненню.

Колегія суддів вважає безпідставним і не бере до уваги твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 добровільно сплатив спірний збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі не вчиняло жодних дій і не приймало рішень щодо зобов'язання позивача сплатити дану суму, оскільки відсутність будь-яких управлінських дій чи рішень відповідача в цьому випадку не може бути підставою для позбавлення позивача права на отримання ним коштів, сплачених до бюджету за відсутності встановленого законодавством обов'язку щодо їх сплати.

Водночас колегія суддів погоджується яз доводами відповідача про те, що ОСОБА_2 пропустив встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки спірні кошти сплатив 07.09.2012 року, а позовну заяву подав лише 14.05.2013 року.

Однак, на думку колегії суддів, такий строк позивач пропустив з поважних причин з наступних підстав.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Даний спір, як зазначено вище, виник в зв'язку з помилковою сплатою ОСОБА_2 при придбанні квартири по АДРЕСА_1 в м. Тернополі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості. Тобто на час здійснення даної сплати позивачу не було відомо про те, що він звільнений від сплати цього збору.

А після того, як позивач дізнався про наявні у нього пільги щодо звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, він 09.04.2013 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі із заявою про повернення сплаченого збору.

Отримавши відповідь відповідача від 11.04.2013 року № 6159/02 про відсутність правових підстав для повернення сплаченого збору, він звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_2 шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до п. 39 ст. 2 цього Кодексу органи стягнення - це органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, - органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), інших надходжень бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», Пенсійний фонд України визначено в переліку органів, що контролюють справляння надходжень бюджету при купівлі-продажу нерухомого майна.

А відповідно до положень Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 року за № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії, визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 року № 226, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.12.2002 року за № 1000/7288.

Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції.

Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Державного казначейства України, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ, реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), адреси та номера контактного телефону, суми платежу, що підлягає поверненню, способу перерахування коштів з бюджету -у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів або готівкою шляхом оформлення чека чи поштовим переказом на адресу, визначену в цій заяві.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно на обґрунтовано на підставі ч. 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі подати управлінню Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області подання про повернення ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6018,89 грн.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у справі № 819/1317/13-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, Управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 13.05.2016 року