Справа № 820/11690/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"13" квітня 2016 р. № 820/11690/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-ЦЕНТР-Н"
до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-ЦЕНТР-Н", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 30.11.2015 року, № від 30.11.2015 року на підставі висновків акту перевірки від 12.10.2015 року №297/222/37376526;

2. Зобов'язати Відповідача відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ «Тех-Центр Н» в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи APN. "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті від 12.10.2015 року №297/222/37376526.

3. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст.94 КАС України.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем було проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-ЦЕНТР-Н", за результатами якої було складено акт №297/222/37376526 від 12.10.2015 року на підставі якого були прийняті податкові повідомлення рішення № від 30.05.2014 року, № від 30.05.2014 року, № від 27.10.2015 року.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності..

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Судом встановлено, що працівниками Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області згідно з затвердженим планом-графіком проведення планових документальних перевірок на 3 квартал 2015 року та у відповідності до п.75.1 ст.75, ст. 77. п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Тех-Центр-Н» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014рр. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 р.

За результатами якої складено акт від 12.10.2015 №297/222/37376526 яким встановлено порушення позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 44.15 44.2 ст..44, п. 138.1, п. 138.2 , п. 138.4 ст.138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, а саме суб'єктом господарювання неправомірно завищено витрати операційної діяльності у сумі 75 722 967 грн. за 2014 рік, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 14387364 грн; п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України неправомірне завищення податкового кредиту на загальну суму 1662577 грн., в тому числі за січень 2014 року на суму 1662577 грн.

На підставі вище зазначеного акту перевірки керівником Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області були податкові повідомлення-рішення від 30.11.2015 № та №.

Судом встановлено, що підставою для вище зазначених висновків відповідача є його посилання на :

ТОВ«ПРАУС».

В ході перевірки ТОВ «Тех-Центр-Н» було використано акт від 23.07.2014 № 339/221/37376526 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Тех-Центр-Н» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Норіка» (), ТОВ «Праус» () за квітень 2014 року, яким встановлено наступне.

Між Позивачем та ТОВ «ПРАУС» були укладені договори поставки нафтопродуктів Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними не включені до податкового кредиту податкових декларацій з податку на додану вартість.

ТОВ«НОРІКА»

Між Позивачем та ТОВ «НОРІКА» укладено договір поставки нафтопродуктів від 22.04.2014 р. № 22/04/14.

Згідно п.3.1 договору поставки від 22.04.2014р. № 22/04/14 товар поставляється Покупцю на умрвах поставки у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інтеркомс» в редакції 2010 року.

Підприємством не надані документи, які підтверджують транспортування товару від постачальника ТОВ «Норіка» до покупця ТОВ «Тех-Центр-Н».

В подальшому, придбаний у ТОВ «Норіка» товар (допоміжні засоби до автомобіля асортименті) реалізовувався ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н», через роздрібну мережу орендованих автозаправочних станцій.

До Новомосковської ОДПІ також надійшов акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 11.06.14р. №627/223/37276126 Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ПРАУС» (), щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року.

ТОВ«ТАЛІС ПЛЮС»

Новомосковською ОДПІ було отримано Акт від 27.08.2014 року № 450/221/37376526 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тех-Центр-Н» (код І) по взаємовідносинам з ТОВ "Таліс плюс" (код за ) за червень 2014 poку, яким встановлено наступне.

Між ТОВ «Тех-Центр-Н» () та ТОВ "Таліс плюс" (код за ) укладено договори поставки від 31.05.2014 Ж31/05-4П, від 01.06.2014 ЖН/06-39П, від 18.06.2014 №18/06Ш, від 20.06.2014 №20/06-14П.

Відповідно до умов договору: ТОВ "Таліс плюс" (код за ) «ПОСТАЧАЛЬНИК» зобов'язується передати у власність покупця, а ТОВ «Тех-Центр-Н» () «ПОКУПЕЦЬ» зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар. Номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються Сторонами у Додаткових угодах. Поставка Товару відбувається на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ШКОТЕРМС-2010). Перехід права власності з моменту підписання відвантажувальної накладної. Доставка товару здійснюється на умовах самовивозу.

ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» до перевірки надано первинні по взаємовідносинам з TOB '"Таліс плюс" (код за ) у червні 2014 року. Відповідно до наданих" Сертифікатів відповідності та паспортів якості автомобільного палива №159 від 01.06.2014, №158 від. 01.06.2014, №157 від 01.06.2014, №156 від 01.06.2014 паливо отримано підприємством ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» від ТОВ «Укртатнафта».

Для з'ясування достовірності та правильності відображення у податковому обліку був проведений їх аналіз з використанням АІС «Податковий блок», 1C «DNEPRTAX-INFO», в результаті якого встановлено наступний ланцюг постачання палива до підприємства ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н».

Згідно результатів співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів АІС «Податковий блок» встановлено взаємовідносини ТОВ "Таліс плюс" (код за ) з контрагентами ТОВ «Ебоуд Файненс» () - обсяг постачання 500 грн. ( ПДВ 83?33грн) та ПАТ «Дніпронафтопродукт» () - обсяг постачання 1067508грн. (в т.ч. ПДВ-177918грн.) у червні 2014 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що між ТОВ «Праус» (постачальником) та ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» (покупцем) був укладений договір поставки нафтопродуктів №11/14 від 11.04.2014р. та додаткова угода до вказаного вище договору за умовами якого постачальник брав на себе зобов'язання передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти; поставка товару здійснюється на основі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору; товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: ЕХ/Ґ- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010)

За умовами Додаткової угоди до вищенаведеного договору постачальник зобов'язувався поставити на умовах - ЕХ/У - (Резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.04.2014р. товар (Бензин А-92-ЄВРО виду II класу С) на загальну суму з ПДВ 3215487,18грн.

Суд зазначає, що фактичне виконання вище зазначеної угоди підтверджується наданими до суду копєю додаткової угоди до вказаного договору, копією акту приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.2014р. копією податкової накладної, копією витягу з Єдиного реєстру податкових накладних №23155557, копією оборотно-сальдової відомості за червень 2014р., копією штатного розпису на 01.04.2014р., копією платіжного доручення від 19.06.2014р. про проведення оплати за придбані нафтопродукти на користь ТОВ «Праус».

Транспортування бензину від ТОВ «Праус» до ТОВ «Тех-Центр-Н» не відбувалося, оскільки цей товар відповідно до наданих документів знаходився на зберіганні в резервуарах нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Окрім того, факт на підтвердження зберігання бензину підтверджується наданим позивачем договіром зберігання №3302 від 01.02.2013р. укладений між ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач) та позивачем (Поклажодавець)

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт належного розрахунку позивача з ТОВ «Праус» за вище зазначеною угодою.

Також судом встановлено, що між ТОВ «Праус» (постачальником) та ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» (покупцем) були укладені договори поставки нафтопродуктів №01/35 від 01.04.2014р., № 01/75 від 01.04.2014р.; №05/14 від 05.04.2014р„ №11/14 від 11.04.2014р., №16/13 від 16.04.2014р„ №16/6 від 16.04.2014р., №22/24 від 22.04.2014р„ №22/48 від 22.04.2014р. та додаткові угоди до вказаних вище договорів за умовами яких постачальник брав на себе зобов'язання передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти; поставка товару здійснюється на основі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору; товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: ЕХ/У- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010)

За умовами Додаткових угод до вищенаведених договорів постачальник зобов'язувався поставити на умовах - ЕХ/У - (Резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.04.2014р. товар (Бензин А-95-ЄВРО виду II класуО; А-92-Євро виду II класу С) на загальну суму 8229619,13 грн.; на загальну суму 6334642,92 грн.; на загальну суму 3215487,18 грн.; на загальну суму 6609381,68 грн.; на загальну суму 4175434,08 грн.; на загальну суму 4694944,27 грн.; на загальну суму 2933163,18 грн.; на загальну суму 3498033,80 грн.

Факт реальності вище зазначеної угоди підтверджується копією додаткових угод до вказаних договорів, копією актів приймання-передачі нафтопродуктів, копією податкових накладних, копії журналів обліку нафтопродуктів на АЗС за Формою №13-НП, копії видаткових накладних, копією товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, копією довіреностей, копією актів приймання-передачі товару від позивача до ТОВ ВТФ «Авіас», копією листів про зберігання нафтопродуктів від ТОВ «Праус» та копією платіжних доручень про проведення оплати за придбані нафтопродукти на користь ТОВ «Праус»

Також судом встановлено, що транспортування бензину від ТОВ «Праус» до ТОВ «Тех-Центр-Н» не відбувалося, оскільки цей товар відповідно до наданих документів знаходився на зберіганні в резервуарах нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт»

Окрім того, факт транспортування та зберігання бензину позивачем підтверджується змістом договіру №3501 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.04.2013р. укладений між ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Перевізником) та позивачем (Замовником) та договір №3302 зберігання від 01.02.2013р.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт належного розрахунку позивача з ТОВ «Праус» за вище зазначеною угодою.

Також судом встановлено, що 22.04.2014р. між позивачем (покупцем) та ТОВ «Норіка» (постачальником) був укладений договір №22/04/14 за умовами якого постачальник зобов'язувався передати, а покупець прийняти товар (допоміжні товари для автомобілів) на умовах, передбачених договором, при цьому, поставка товару здійснюється видами транспорту, зазначеними в Специфікаціях, постачальник зобовязується поставити товар на умовах поставки, зазначених у Специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт придбання, розрахунок та використання отриманого товару в господарській діяльності.

Також судом встановлено, що між ТОВ «Таліс плюс» (постачальником) та ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» (покупцем) були укладені договори поставки нафтопродуктів №20/06-14П від 20 червня 2014р., № 31/05- 4П від Зітравня 2014р., №18/06-ІП від 18 червня 2014р., №01/06-39П від Оічервня 2014р., та додаткові угоди до вказаних вище договорів, за умовами яких постачальник брав на себе зобов'язання передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти; поставка товару здійснюється на основі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору; товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: ЕХ/Ґ- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010)

Факт реальності вище зазначеної операції підтверджується копіями актів приймання-передачі нафтопродуктів, копією видаткових накладних, копіями товарно-транспортних накладних на транспортування нафтопродуктів на АЗС для реалізації, копіями довіреностей, копіями актів приймання-передачі товару від позивача до ТОВ ВТФ «Авіас», копіями платіжних доручень про проведення оплати за придбані нафтопродукти на користь ТОВ «Таліс плюс», копіями договорів на зберігання та транспортування нафтопродуктів між ТОВ «Таліс плюс» та ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ».

Також судом встановлено, що транспортування бензину від ТОВ «Таліс плюс» до ТОВ «Тех-Центр-Н» не відбувалося, оскільки цей товар відповідно до наданих документів знаходився на зберіганні в резервуарах нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт придбання, розрахунок та використання отриманого товару в господарській діяльності.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини між позивачем та контрагентами є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні і п.2.4. ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договорів не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Праус», ТОВ «Норіка», ТОВ «Талис Плюс» не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо посилання відповідача на відсутність товарно-транспортної накладної за договором позивача з ТОВ «Норіка», то зазначене посилання суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до п.44. 1 ПКУ, у переліку підтверджуючих документів, встановлених цим пунктом, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством , на підставі яких платник податків повинен вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів нарахування податків або податкових зобов'язань, ТТН - відсутні.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПКУ.

Обов'язкова наявність ТТН передбачена положенням ст.230 p.VI ПКУ, в інших випадках наявність ТТН є обов'язковою тільки при автомобільних перевезеннях, це визначено нормами ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344 від 05.04.2001р..

ТТН включена до переліку документів, необхідних для використання при перевезенні вантажів автомобільним транспортом при внутрішньому сполученні, як це передбачено Постановою КМУ № 207 від 25.02.2009 р. « Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», однак, тільки у випадку, коли водій юридичної особи або ФОП здійснюють вантажні автоперевезення на договірних умовах.

Суд зазначає, що транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не сам факт придбання товару, тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Суд зазначає, що зазначена вище позиція зазначена також в листі Міністерство доходів і зборів України 19.09.2013 за № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення № від 30.11.2015 року, № від 30.11.2015 року винесено Новомосковською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з порушенням норм чинного законодавства України, а отже підлягають скасуванню.

Щодо вимог позивача про відновлення суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ «ТЕХ ЦЕНТР-Н» в електронній базі даних «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України «Податковий блок», інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в актах перевірки від 12.10.2015 №297/222/37376526 то в цій частині позов не підлягає задовленню, оскільки відповідно до статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до вказаного Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації (Визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Згідно з п.2.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014р. №22 (далі Методичні рекомендації), працівники підрозділів, що здійснюють (очолюють) перевірки, вносять необхідну інформацію до інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи підсистеми «Податковий аудит» 1C «Податковий блок» на кожному етапі організації проведення та реалізації матеріалів перевірок (при направленні повідомлення платнику податків про початок документальної планової (невиїзної позапланової) перевірки, оформленні направлення на проведення перевірки, реєстрації акта (довідки) перевірки (звірки), інших складених актів (довідок), прийнятті та направленні податкового повідомлення-рішення, вимог та рішень щодо єдиного внеску, складанні протоколів про адміністративне правопорушення тощо в день вчинення відповідних дій. Крім того, до підсистеми «Податковий аудит» 1C «Податковий блок» додатково вноситься: наказ про проведення перевірки; протокол засідання постійної комісії із розгляду спірних питань, заперечення до акта перевірки, висновок і відповіді на такі заперечення, інші визначені підсистемою дані.

З наведених нормативних положень вбачається, що внесення даних перевірки в систему АІС «Податковий блок» є виключно службовою діяльністю податкового органу, яка передбачає фіксацію в інформаційних базах кожного наявного етапу звірки, незалежно від того винесені податкові повідомлення-рішення чи ні.

Внесення інформації про хід та результати перевірки (звірки) до системи 1C «Податковий блок» не впливає на задекларовані податкові зобов'язання і податковий кредит платника податків, оскільки вказана система носить інформаційний і статистичних характер та призначена для здійснення обліку результатів контрольно-перевірочної роботи та формування на основі наявних даних відповідної звітності.

АІС Система автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» є програмним продуктом, створеним для внутрішнього використання органами державної податкової служби для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі.

Відображення в АІС «Система автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» будь-яких розбіжностей в задекларованих платниками податків показниках не тягне за собою зміни в обліковій картці платника податків щодо узгоджених сум податкового кредиту та податкового зобов'язання.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що внесення або зміна інформації в базах інформаційних систем 1C «Податковий блок», АІС «Система автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», які використовуються органами ДФС, самі по собі не створюють для платника податків будь-яких юридичних наслідків, не змінюють прав та обов'язків, оскільки внесення такої інформації не призводить до коригування (збільшення) податкових зобов'язань платника податків.

Окрім того суд зазначає, що Новомосковська ОДПІ надає витяг з бази даних АІС «Система автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», з якої видно, що коригування інформації по акту іперевірки від 12.10.2015 №297/22/37376526 не відбувалось, про що свідчать дані «ПЗ (податкове зоб6в'язання)=ПК ( податковий кредит)» по контрагентам, зазначених в акті перевірки, що свідчить про те, що відповідне коригування не відбувалось.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-ЦЕНТР-Н" до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 30.11.2015 року, № від 30.11.2015 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 18 квітня 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.