Справа № 1170/2а-3728/11
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2012-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2012 року Справа № 1170/2а-3728/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Хилько Л.І.,

при секретарі Подкопаєва Д.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спецпромремонтдо Долинської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Спецпромремонт(далі - позивач) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суд з позовом до Долинської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточнень просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.09.11 р. на суму 14166 грн. 67 коп..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.09.11 р. відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності обчислення ПДВ при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ Пром-Групза серпень 2010 р., за результатами якої складено акт перевірки. На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 14.09.11 р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ, в т.ч. за основним платежем - 14166,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3541,67 грн., а всього в загальній сумі - 17708,34 грн..

У висновках зазначеного акту перевірки зазначено, що позивачем допущено порушення вимог п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, а відповідно до ст.215, ст.203, ст.228 Цивільного кодексу України правочин між позивачем та ТОВ Пром-Групє нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Висновок про нікчемність правочину, укладеного між позивачем та ТОВ Пром-Групобґрунтовано в акті перевірки посиланням на акт перевірки ДПІ у Ленінському районі міста Дніпропетровськ від 29.04.11 р. №541/231/36841512, в якому, у зв'язку з відсутністю за юридичною адресою ТОВ Пром-Групта неможливістю проведення перевірки цього підприємства, зроблено висновок про відсутність усіх первинних та бухгалтерських документів останнього, які б засвідчували факт продажу позивачу товару (необоротних активів та запасних частин ), відсутність достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень, інших основних засобів для забезпечення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих показників, а відтак - про недійсність укладеного правочину.

Як зазначає позивач, такий висновок зроблено на підставі неповного дослідження документів, помилковим тлумаченням та застосуванням норм чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Одночасно, просив суд в задоволені позовних вимог відмовити. З наданих до суду письмових заперечень пояснив, що на думку відповідача, аргументи позивача є помилковим з огляду на наступні обставини. До відповідача надійшов акт ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська №541/231/36841512 від 29.04.11 р. Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ Пром-Групв частині дотримання вимог податкового та іншого законодавства по податку на додану вартість за період 01.08.10 по 31.08.10 р., контрагентом якого є позивач, яким встановлено порушення п.п.7.5.4 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, ст.203, 215, 216 ЦК України.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо визнання правочинів нікчемними за результатами перевірки викладеними в акті №661/1310/30735166 від 02.09.11 р. представник відповідача зазначив, що відповідно до акту ДПІ у Ленінському р-ні м. Дніпропетровська №541/23!/36841512 від 29.04.11 р. встановлено незнаходження підприємства за податковою адресою, відсутні достатні виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби, що вказує на неможливість здійснення діяльності підприємством в обсягах задекларованих показників. Дані факти свідчать про відсутність господарської діяльності підприємства та безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем /а.с.122-123 т.1/.

Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України, складення постанови у повному обсязі відкладено до 03.12.12 р. із проголошенням вступної та резолютивної частини постанови в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи з урахуванням вимог частини 4 ст. 167 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд прийшов до наступних висновків.

Позивач ТОВ Спецпромремонт(код 30735166), 10.04.2000 р. зареєстрований виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області як юридична особа, про що видано Свідоцтво №563276 /а.с.61 т.1/. 19.05.2000 р. позивач взятий на податковий облік в Долинській МДПІ за №6281, та з 23.05.2000 р. є платником податку на додану вартість /а.с.60, 63 т.1/.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача, на підставі наказу Долинської МДПІ №628 від 23.08.11 р., згідно із п.п.78.1.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу (надалі ПК) України, проведено невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю Спецпромремонт(код за ) з питань правомірності нарахування податкового зобовязання та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.08.10 по 31.08.10 р. в частині взаємовідносин з ТОВ Пром-Груп(код за ), за результатами якої складено акт №661/2310/30735166 від 02.09.11 р. /а.с.141-154 т.1/.

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушенням позивачем:

- ч.1 ст.203, 215, 228 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК) по правочинах, здійснених ТОВ Спецпромремонтз ТОВ Пром-Груп() на загальну суму 85000 грн., в т.ч. ПДВ 14166,67 грн.;

- п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України Про податок на додану вартістьв результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 14166,67 грн., в т.ч. за серпень 2010 р. в сумі 14166,67 грн..

На підставі акту перевірки, відповідачем 14.09.11 р. винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 17708,34 грн., в т.ч. 14166,67 грн. основного платежу, 3541,67 грн. штрафних (фінансових) санкцій /а.с.155-156 т.1/.

Згідно частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дані положення кореспондуються з п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справвід 06.03.2008 р. № 2. З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам. Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності може бути підставою для задоволення позову за умови встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 14.09.11. р., суд виходить із наступних обставин справи.

Як зазначено в акті перевірки, за період з 01.08.10 по 31.08.10 р. ТОВ Спецпромремонтзадекларовано податкового кредиту з ПДВ у сумі 24395 грн.. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.08.10 по 31.08.10 р. встановлено його завищення всього у сумі 14166, 67 грн., в частині взаємовідносин з ТОВ Пром-Груп(), в т.ч. за серпень 2010 р. в сумі 14166,67 грн..

ТОВ Спецпромремонтна порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України Про податок на додану вартістьв серпні 2010 р. включено до складу дозволеного податкового кредиту операції з придбання основних засобів та запасних часин від ТОВ Пром-Груп() на загальну суму 85000 грн., в т.ч. ПДВ 14166,67 грн., що є нікчемними, тобто фактично не здійснювались та не мали на меті подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності підприємства.

До таких висновків перевіряючі прийшли в звязку з отриманням від ДПІ у Ленінському р-ні м. Дніпропетровська акт №541/231/36841512 від 29.04.11 р. Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ Пром-Груп() в частині дотримання вимог податкового та іншого законодавства по податку на додану вартість за період з 01.08.10 по 31.08.10 р., в ході проведення якої встановлено незнаходження підприємства за податковою адресою, відсутністю достатніх виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, що в свою чергу вказує на неможливість ТОВ Пром-Групздійснювати підприємницьку діяльність в обсягах задекларованих показників.

Таким чином, відповідач приходить до висновку, що позивачем безпідставно завищено суму податкового кредиту з ПДВ на 14166,67 грн. по взаємовідносинах з ТОВ Пром-Груп().

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки в акті перевірки не зазначено жодного встановлено факту порушення вимог податкового законодавства саме позивачем по справі. Висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються не на дослідженні в ході перевірки первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ Пром-Груп, а на акті складеного ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровськ за результатами невиїзної перевірки ТОВ Пром-Груп.

Основним законом, який визначав платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету був Закон України Про податок на додану вартістьвід 03.04.97 р. №168/97-ВР, чинного на день виникнення спірних правовідносин (надалі Закон №168/97-ВР).

Згідно п.1.4 ст.1 Закону №168/97-ВР, поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

П.7.1 ст.7 Закону №168/97-ВР вказує, що поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Для банківських установ при одержані ними права власності на заставлене майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

У відповідності до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №168/97-ВР, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: 1) або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; 2) або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);

Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ Пром-Груп(Постачальник) 30 червня 2010 р. укладено договір №30/06-02, предметом якого постачання обладнання (б/у) та запчастин, характеристики яких оговорено в специфікаціях до Договору, які складаються на кожну партію поставки /а.с.6, 21/.

На виконання умов вказаного договору №30/06-02 ТОВ Пром-Групвиписано податкові накладні:

- від 03.08.10 р. №030811 на загальну суму 32542,40 грн., в т.ч. ПДВ 5423,73 грн. /а.с.69 т.2/;

- від 06.08.10 р. №060812 на загальну суму 28029,22 грн., в т.ч. ПДВ 4671,54 грн. /а.с.68 т.2/;

- від 10.08.10 р. №100813 на загальну суму 24428,38 грн., в т.ч. ПДВ 4071,40 грн. /а.с.67 т.2/.

Вказані податкові накладні відповідають вимогам, визначеним п.п.72.2.1 п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР.

На дату складання податкових накладних ТОВ Пром-Групбуло зареєстроване як юридична особа у встановленому порядку та як платник податку на додану вартість з 09.12.09 р. (свідоцтво №100258550 анульовано 28.03.11 р.) /а.с.169-177 т.1/.

Виконання сторонами своїх зобовязань підтверджується: 1) видатковими накладними №10/08-13 від 10.08.10 р. /а.с.7 т.1/, №03/08-11 від 03.08.10 р. /а.с.12 т.1/, №06/08-12 від 06.08.10 р. /а.с.19 т.1/; 2) рахунками №10/08-13 від 10.08.10 р. /а.с.8 т.1/, №03/08-11 від 03.08.10 р. /а.с.13 т.1/, №06/08-12 від 06.08.10 р. /а.с.20 т.1/; 3) актами про введення в експлуатацію основних засобів: №13 від 30.08.10 р. /а.с.9 т.1/, №10 від 14.09.10 р. /а.с.22 т.1/, 4) актами списання ТМЦ: №10/08-05 від 10.08.10 р. /а.с.10 т.1/, №29/10-0001 від 29.10.10 р. /а.с.15 т.1/, №30/09-0009 від 30.09.10 р. /а.с.16 т.1/, №30/11-0003 від 30.11.10 р. /а.с.17 т.1/, №10/08-06 від 10.08.10 р. /а.с.18 т.1/, 5) виписками по особовому рахунку /а.с.24-27 т.1/.

Суд зазначає, що відповідно до ст.10 Закону №168/97-ВР і ст.1 та 4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондамиведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб. у тому числі і на його контрагентів.

Актом перевірки та наявними в матеріалах справи документами не встановлено жодного факту порушення позивачем вимог статті 7 Закону №168/97-ВР, які б позбавляли права на формування податкового кредиту.

Що стосується товарно-транспортник накладних у позивача, про відсутність яких наголошував представник відповідача, то в даному випадку суд вважає, що Закон України Про податок на додану вартістьвстановлює порядок нарахування податкового кредиту та момент виникнення у платника податку права на податковий кредит, а не встановлює виникнення права платника податку на податковий кредит у залежність від підтвердження факту перевезення товару. Як встановлено в ході розгляду справи та досліджені первинних документів, позивач мав всі підстави для формування податкового кредиту за операціями з ТОВ Пром-Груп, оскільки останній був зареєстрований платником ПДВ, а тому мав право видавати податкові накладні позивачу.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України Про податок на додану вартістьв результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 14166,67 грн., в т.ч. за серпень 2010 р. в сумі 14166,67 грн. є не обґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки спростовані в ході розгляд справи.

Що стосується порушень позивачем ч.1 ст.203, 215, 228 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК) по правочинах, здійснених з ТОВ Пром-Груп, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 цього кодексу.

У відповідності до ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсниминікчемні правочини характеризуються таким ознаками як спрямованість на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина або знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст.14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами.

Складений відповідачем акт не містить жодних посилань на наявність ознак, які передбачені ч.1 ст.228 ЦК України.

Крім того, з урахуванням положень п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України, яка визначає презумпцію правомірності рішень платника податку, самостійно визначені платником податку валові витрати і податковий кредит вважаються сформованими правомірно, доки контролюючим органом в установленому порядку не буде доведено факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам. Податкові органи не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 ЦК України.

Право на звернення податкових органів із відповідними позовами встановлено п.11 ст.10 Закону України Про державну податкову службу в Україні.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договору вимог, встановлених ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Згідно ст.216 ЦК України до моменту визнання правочину недійсним або нікчемним правові наслідки, а саме те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю не настають.

Недійсність правочинів між позивачем та контрагентом не визнана в судовому порядку, у звязку з чим, факти, викладені в акті перевірки, не можуть бути належними доказами наявності порушень позивачем вимог ст.ст.203, 215, 228 ЦК України.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачем не наведено доказів, що свідчили б, що договір, сторонами яких є позивач та ТОВ Пром-Групбув укладений з метою, що суперечить інтересам держави, в тому числі, в частині ухилення від сплати податків в передбаченому обсязі та отримання незаконної податкової вигоди.

Таким чином, на підставі комплексного аналізу встановлених обставин, суд вважає, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження необхідні факти, які надавали право позивачу віднести сплачену ТОВ Пром-Групсуму ПДВ до податкового кредиту за серпень 2010 р., що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки.

З огляду на викладене вище, суд, перевіривши відповідно до вимог ч. 2 ст. ст. 2 КАС України оскаржене податкове повідомлення-рішення, дійшов висновку, що воно прийнято відповідачем з порушенням принципів законності та обґрунтованості, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Так як, судове рішення ухвалене на користь позивача, що не є субєктом владних повноважень, у відповідності до ч.1 ст.94 КАС України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по справі, що складаються із судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 17, 69-71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2.Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Долинської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області № від 14.09.2011 року.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спецпромремонт(код за ) судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 3,40 грн., шляхом їх безспірного списання із рахунка Долинської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби (код за ).

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.12.2012 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2