Справа № 817/93/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/93/16

20 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник не прибув

третіх осіб: представники не прибули

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції
про скасування рішення про державну реєстрацію,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на об`єкт нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотечного договору від 26.06.2008 №1703/0608/45-021-Z-1.

В обґрунтування позову зазначає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 24372223 від 12.09.2015) прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню, з тих підстав, що при його винесенні нотаріус, діючи як державний реєстратор, діяв не в межах, у спосіб та порядку передбаченому законодавством. Жодних нотаріальних дій щодо нерухомого майна приватним нотаріусом не вчинялось, відтак він не набув повноважень державного реєстратора; нотаріусом не перевірено подані заявником документи для здійснення реєстрації права власності, зокрема щодо своєчасного повідомлення боржника про намір звернути стягнення на майно в позасудовому порядку; нотаріус не перевірив наявність обмежень на дане нерухоме майно. ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не подало нотаріусу оцінку майна на момент вчинення оскаржуваного рішення.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заперечень на адміністративний позов не подав, в судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.101).

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ОСОБА_5 державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини не прибуття уповноважених представників суду не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.100, 102).

Судом не визнавалася обовязковою участь сторін в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та представників третіх осіб на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира 111, яка розташована за адресою м. Рівне, вул. Костромська, буд.7, про що до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис за №76-69826 (а.с.23-27).

26.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір №1703/0608/45-021, предметом якого стало надання кредиту в розмірі 120 000 доларів США на строк по 26.06.2038 (а.с.13-17).

26.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено договір №1703/0608/45-021-Z-1, предметом якого стала передача в іпотеку об'єкту нерухомого майна - квартири площею 95,9 м.кв. за адресою АДРЕСА_2, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 26.06.2008 №1703/0608/45-021 (а.с.18-20).

28.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" (Банк) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (Фактор) укладено договір №15, предметом якого стало відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зазначених в реєстрі, в тому числі за договором від 26.06.2008 №1703/0608/45-021, укладеним з ОСОБА_2 (а.с.54-58).

28.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (Новий іпотекодержатель) укладено договір, предметом якого стало відступлення права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними в реєстрі, в тому числі за договором від 26.06.2008 №1703/0608/45-021-Z-1, укладеним з ОСОБА_2 (а.с.52-53).

ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" направлено ОСОБА_2 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 19.11.2014 вих. №1943-юр, в якому зазначено, що борг за кредитним договором від 26.06.2008 №1703/0608/45-021 станом на 19.11.2014 складає 210 404,24 доларів США та заявлено вимогу про усунення порушень умов даного договору (а.с.43).

18.01.2016 ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" направлено ОСОБА_2 вимогу, якою позивача повідомлено, що 12.06.2015 ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" у порядку визначеному ст.37 Закону України "Про іпотеку" набуло права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. рівне, АДРЕСА_3. Повідомлено про вимогу добровільно звільнити приміщення квартири протягом одного місяця з дня отримання даної вимоги. Якщо приміщення квартири добровільно звільнено не буде, то ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" буде змушене звернутися до суду та державної виконавчої служби за захистом своїх прав (а.с.22).

На підставі заяви уповноваженої особи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.09.2015 №24371852, яким проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру площею 95,9 кв.м за адресою АДРЕСА_4 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис від 12.09.2015 за №11147139 (а.с.11-12, 33).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (в редакції чинній на час спірних правовідносин, надалі - Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч.5 ст.3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

За змістом частини 9 статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (що був чинним на час спірних правовідносин, надалі - Порядок №868), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом №1952-IV.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку №868 встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 №898-IV (надалі - Закон №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Судом досліджено, що за умовами договору іпотеки від 26.06.2008 №1703/0608/45-021-Z-1 за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, за договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог, викладене у пп. 12.3.1 та пп. 12.3.2 п. 12.3 договору (п. 12.3 п. 12). Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки (пп. 12.3.1 п. 12.3 п. 12).

З матеріалів справи встановлено, що в оспорюваному рішенні підставою для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру площею 95,9 кв.м за адресою АДРЕСА_4, з метою забезпечення виконання зобов'язань вказано саме договір іпотеки від 26.06.2008 №1703/0608/45-021-Z-1.

При цьому, жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації такого права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Статтею 4 Закону України №1952-IV визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1)право власності на нерухоме майно;

2)право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3)інші речові права відповідно до закону;

4)податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Враховуючи положення частини 1 статті 37 Закону №898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені частиною 9 статті 15 Закону №1952-IV та абзацом 7 пункту 2 Порядку №868, нотаріус як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Таким чином, відповідач приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.09.2015 №24371852 вийшов за межі повноважень, визначених Законом №1952-IV та Порядком №868.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом № 1952-ІV (пункт 28 Порядку №868).

Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.1999, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014 справа № 21-357а14.

З матеріалів справи встановлено, що постановою ОСОБА_5 державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно ОСОБА_2, про що 09.12.2009 внесено запис за №9328045 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

06.05.2010 на підставі постанови ОСОБА_5 державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_2, про що внесено запис за №9799070 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2011 №28311926 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 та внесено відповідний реєстраційний запис за №11530173 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.8-10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 27.05.2015 на підставі постанови ОСОБА_5 державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2, про що внесено запис за №9820110 (а.с.110).

З урахуванням викладеного, відповідач не мав права проводити 12.09.2015 реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адерсою: АДРЕСА_5, яка перебувала у власності ОСОБА_2 за ТОВ "Фактронингова компанія "Вектор Плюс", оскільки на неї було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності (виникнення) на об`єкт нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 діяла необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію права власності (виникнення) на об`єкт нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Присудити на користь позивача ОСОБА_2 за рахунок Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.