Справа № 757/8641/16-а
Суддя: Батрин О. В.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8641/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Печерському районі м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2016 року до Печерського районного суду м. Києва звернулася позивач ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача Управління Пенсійного Фонду України в Печерському районі м. Києві щодо відмови у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати їй щомісячне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 02.12.2015 у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вищого господарського суду України про заробітну плату в розмірі 29 800,65 грн. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.12.2015 № 09.01-27/457 з урахуванням раніше проведених витрат; у разі збільшення розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зобов'язати відповідача здійснювати позивачу перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 788-VІІІ від 12.11.2015 була звільнена з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Вищого господарського суду України № 446-к від 27.11.2015 року позивача відраховано зі штату Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку з 1.12.2015 року.

Станом на 01.12.2015 стаж роботи позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді становить 27 років 6 місяців 25 днів.

02.12.2015 позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% та надала відповідні для цього документи, зокрема і довідку Вищого господарського суду України про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 10.12.2015 № 09.01-27/457. Просила призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та виплачувати його без застосування грошових обмежень, відповідно до частини третьої статті 138 Закону «Про судоустрій та статус суддів» у редакції № 2453-VІ, тобто у редакції яка діяла на момент подання заяви про відставку - 04.04.2014.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 24.12.2015 № 246/ц-6 позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного утримання судді, оскільки з 01.06.2015 пенсії у порядку та на умовах, визначених Законом «Про судоустрій та статус суддів» не призначаються.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки заяву про відставку подала у 26 березня 2015 року, однак з причин бездіяльності Вищої ради юстиції та Верховної Ради України, рішення про звільнення її із займаної посади було прийнято Верховною Радою України лише у листопаді 2015 року.

Таким чином, дії відповідача призвели до порушення її прав на належне матеріальне забезпечення у відповідності до змісту та обсягу існуючих гарантій незалежності суддів у відставці, оскільки заяву про відставку подала відповідно до вимог Закону «Про судоустрій та статус суддів», які діяли на момент звернення із заявою про відставку, тобто до прийняття законодавчих актів, на які посилається відповідач у своєму листі, як на підставу відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач стверджувала, що дії відповідача є протиправними, оскільки порушують її конституційні права, як судді у відставці, а тому звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року відкрито скорочене провадження у вказаній справі.

До суду надійшли письмові заперечення від відповідача, відповідно до яких позов не визнають, оскільки позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Печерському району м. Києва та отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до Закону «Про державну службу». Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 - у разі не прийняття до 01.06.2015 закону, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону «Про судоустрій та статус суддів». Тому з 01.06.2015 пенсії та щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці згідно Закону «Про судоустрій та статус суддів» в порядку та на умовах визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Крім цього, відповідач зауважив що відповідно до вимог чинного законодавства щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, який виданий на підставі нормативно-правового акта Верховної Ради України або Президента України, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулось не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду.

Тому, факт подання позивачем заяви до Вищої ради юстиції про звільнення від 26.03.2016 не є правовою підставою для призначення щомісячного довічного грошового утримання, оскільки позивач звільнена із займаної посади лише в листопаді 2015, тобто в період, коли норми законодавства, на які посилається позивач були скасовані. Доводи позивача на несвоєчасний розгляд компетентними органами питання щодо її відставки не має відношення до дати звільнення. Таким чином, відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що з 19 червня 2008 року .ОСОБА_1 було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 80 % заробітної плати та здійснювалась виплата щомісячного грошового утримання у розмірі 30 % призначеного розміру, оскільки станом на 8.05.2008 року вона набула 19 років стажу на посаді судді, а також мала повних 20 років спеціального стажу, який дає право судді на відставку, та продовжувала працювати. Цей факт встановлений на підставі копії наказу голови Вищого господарського суду України від 19.06.2008 від 408-к.

Відповідно до наказу голови Вищого господарського суду України від 12.05.2009 № 235-к позивачу встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 82 % від заробітної плати з 8.05.2009, оскільки вона набула 21 років спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання.

Відповідно до наказу голови Вищого господарського суду України від 11.05.2010 № 283-к позивачу встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 84 % від заробітної плати з 8.05.2010, оскільки вона набула 22 років спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання.

Відповідно до наказу голови Вищого господарського суду України від 16.05.2009 № 263-к позивачу встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 86 % від заробітної плати з 8.05.2009, оскільки вона набула 23 років спеціального стажу, що дає право на підвищення розміру призначеного щомісячного грошового утримання.

26.03.2015 позивач подала до Вищої ради юстиції заяву про відставку, у якій просила відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України та статті 109 Закону «Про судоустрій та статус суддів» внести подання про звільнення її з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку .

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 788-VІІІ від 12.11.2015, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

27.11.2015 позивач звільнена з посади судді Вищого господарського суду України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, що стверджується копією наказу голови Вищого господарського суду України від 27.11.2015 № 4465-к.

ОСОБА_1 працювала на посаді судді Вищого господарського суду України, за весь період роботи в суді із заробітної плати позивача проводилось утримання єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, що стверджується довідкою Вищого господарського суду України від 11.02.2016 № 09.01-27/34.

Станом на 01.12.2015 стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 27 років 6 місяців 25 днів, що стверджується розрахунком Вищого господарського суду України від 10.12.2015 № 13-43/145.

Відповідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана Вищим господарським судом України 10.12.2015 № 09-01-27/457 станом на 1.12.2015 суддівська винагорода позивачу, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці становить 29 800 грн., 65 коп., з яких:

посадовий оклад - 16 536 грн.;

доплата за вислугу років - 13 228, 80 грн.;

індексація - 35,85 грн.

Згідно з поданням про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.12.2015 № 13-31/2374/15 стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання становить 27 років 6 місяців 25 днів та заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 29 800 грн., 65 грн.

10.12.2015 позивач подала до Управління Пенсійного фонду в Печерському районі м. Києва заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% та просила виплачувати її без грошових обмежень на підставі частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ, а саме у редакції яка діяла на момент подання заяви про відставку.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 27.12.2015 № 246/ц-6 позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства з 01.06.2015 пенсії та щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці згідно Закону «Про судоустрій та статус суддів» в порядку та на умовах визначених законом, не призначається, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Разом з тим, з такою відмовою відповідача суд не погоджується, виходячи з такого.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 1, ч.1 ст. 8 Конституція України).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначається Законом «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до Закону «Про забезпечення права на справедливий суд» з 28.03.2015 набрала чинності нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону встановлює, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, а також дисциплінарні провадження щодо суддів, розпочаті до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги), відкриття відповідного дисциплінарного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про відставку 26.03.2015, таким чином у цій справі суд керується вимогами Закону «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на момент подання заяви про відставку.

Згідно з ч. 1 ст. 109 Закону «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст. 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

При цьому, ч. 3 та 4 ст. 109 Закону «Про судоустрій та статус суддів» визначено, заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 109 Закону «Про судоустрій та статус суддів» за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно з пп. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, законодавець визначив що звільнення судді у зв'язку з поданням ним заяви про відставку відбувається за наявності двох взаємопов'язаних обов'язкових умов, а саме наявності у судді стажу роботи, визначеного та подання суддею заяви, яка є підтвердженням справжнього й вільного, без стороннього впливу чи примусу, волевиявлення судді на реалізацію ним права на відставку.

Позивач звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про відставку - 26.03.2015 та відповідно до постанови Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 її було звільнено з посади судді Вищого господарського суду України, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Отже, тривалий період протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді, жодним чином не залежав від її волі, а тому й не повинен впливати на вирішення питання про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однак, з 28.03.2015 набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», положеннями якого було внесено зміни до ст. 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 12.02.2015 № 192-VIII) та передбачено певне застереження в п. 5 Прикінцевих положень щодо умов і підстав скасування спеціальних видів пенсій, зокрема й суддям у відставці, які за своєю суттю є такими, що істотно порушують законодавчо визначені до цього гарантії незалежності суддів, зокрема вони погіршують умови пенсійного забезпечення й виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та спрямовані на ліквідування інституту відставки судді в цілому.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію).

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст. 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення (пенсії або щомісячного довічного грошового утримання).

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453, законами України.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010 року N (2010)12: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Враховуючи викладене, суд вважає заперечення відповідача безпідставними, оскільки відмовляючи у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді шляхом вказівки лише на дату написання заяви про призначення щомісячного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян.

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас суд враховує, що право на відставку та на щомісячне грошове утримання судді позивач отримала ще у 2008 році, яке реалізувала, шляхом одержання поряд із заробітною платою щомісячного грошового утримання, яке їй виплачувалося, починаючи з червня 2008 року по 31 грудня 2011 року. Цей факт встановлений на підставі копій наказів голови Вищого господарського суду України.

Отже, право на вказаний розмір грошового утримання позивач набула ще до внесення відповідних змін у законодавстві, зокрема до прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на які посилається відповідач.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст. 138 Закону № 2453 - VI від 07.07.2010 року, що є наслідком втрати суддею власного правового статусу судді у відставці та призводить до порушення принципу правової визначеності, що є складовою верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований ст. 21 Конституції України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої ст. 126 Основного Закону України.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.03.2015 року у справі № 21-584а14 зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону N 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом N 3668-VI: «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для призначення, нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, оскільки прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод суддів.

Відповідно до вимог чинного законодавства для призначення щомісячного довічного утримання до органу, що призначає щомісячне довічне утримання також подається довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 1.12.2015 суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці становить 29 800 грн., 65 коп., з яких: посадовий оклад - 16 536 грн.; доплата за вислугу років - 13 228, 80 грн.; індексація - 35,85 грн.

Тому, надана позивачем довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.12.2015 № 09.01-27/457 враховується судом, оскільки відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 є документом, який необхідний для призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача у разі збільшення розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати позивачу перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вищого господарського суду України про заробітну плату в розмірі 29 800,65 грн. суперечать вимогам . 3 ст. 2 КАС України, а тому є протиправними.

Згідно з ч. 2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС постанова суду в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 1, 8, 19, 22, 126 Конституції України, Європейською хартією про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, Законом «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 07.07.2010 № 2453-VІ, Законом «Про забезпечення права на справедливий суд», Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року, рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3- рп/2013, ст. 2, 94, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 244-2, 244-4, 254, 256 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Печерському районі м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва здійснити призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 2 грудня 2015 року у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вищого господарського суду України про заробітну плату в розмірі 29 800, 65 грн. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.12.2015 № 09.01-27/457 з урахуванням раніше проведених витрат.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя О.В.Батрин