Справа № 825/622/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/622/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

представника позивача Гавриленка М.П.,

представника відповідача Бобруйко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметист» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05.04.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - Головне управління) та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.03.2016 № , яким ТОВ «Аметист» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 100 008,00 грн. (8004,00 грн. за основним платежем та 2004,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку товариства, за результатами якої складено акт та оскаржуване податкове повідомлення рішення. Зокрема, в акті перевірки відповідач зазначає про відсутність у товариства документа, який би відображав в повному обсязі перелік проведених робіт його контрагентом, а саме звіту виконавця про такі роботи. Однак, законодавства (положення/стандарту), яким було б затверджено такий документ, його форму, не зареєстровано.

Крім того, у 2014 році він отримував від ТОВ «Радикал-Імпекс» послуги протягом всього року. За надані послуги було складено 12 аналогічних актів по 40 000,00 грн. кожний. Загальна вартість отриманих за такими актами послуг склала 480 000,00 грн. Відповідач не бере до уваги 10 із 12 актів, тобто за двома актами вважає витрати правомірними, а за десятьма - ні. При цьому в акті не зазначено, які конкретно 10 із 12 актів на думку відповідача є неналежним доказом витрат виробничої діяльності.

Разом із тим, із зведеної таблиці документів, що стали підставою для розрахунку суми завищення податкового кредиту випливає, що до неї включено 12 актів виконаних робіт, в яких сума ПДВ 6666,67 грн. по кожному. Чому 2 з 12 актів при розрахунку податку на прибуток відповідач вважав належним доказом витрат, а при розрахунку податкового кредиту вважає їх такими, що не підтверджують здійснення господарської операції, в акті не вказано.

За наведених обставин вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене без достатніх правових підстав та належної перевірки всіх обставин справи, лише за формальними ознаками, а тому воно суперечить чинному законодавству України і має бути скасоване.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення та пояснив, що позивач відповідно до укладеного договору про надання послуг з ТОВ «Радикал-Імпекс» отримував послуги з технічного обслуговування обладнання. На підтвердження факту виконання наданих послуг позивачем було надано на перевірку акти виконаних робіт. Однак, вони не розкривають змісту наданих послуг, оскільки не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності товариства. Враховуючи наведене вважає, що оформлення поданих позивачем документів не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позаяк у них не розкрито змісту господарської операції.

Крім того, позивачем не надано жодних прикладів складання графіка поточного та капітального ремонту обладнання погодженого із замовником, технічного огляду, регламентних робіт. Зазначив, що документом, який би відображав в повному обсязі перелік проведених робіт має бути звіт виконавця про такі роботи, але умовами договору він не передбачений.

Протягом 2014 року єдиним покупцем послуг у ТОВ «Радикал-Імпекс» було ТОВ «Аметист», однак згідно інформаційної бази АІС «Податковий блок» встановлено, що засновник позивача - ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) є директором ТОВ «Радикал-Імпекс».

Враховуючи вищезазначене вважає, що операції між ТОВ «Радикал-Імпекс» та ТОВ «Аметист» мали схемний характер, а в процесі перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про факт створення штучної видимості здійснення господарських операцій з контрагентом шляхом формального складання первинних документів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аметист» (далі - ТОВ «Аметист») є юридичною особою, зареєстрованою Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 03.03.1992, та з 02.04.1992 перебуває на податковому обліку як платник податків в ДПІ у м. Чернігові за № 3917, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців (а.с. 37-38, 165-170). Свою діяльність здійснює на підставі статуту, затвердженого загальними зборами учасників товариства (протокол від 14.07.2010 № 3), зареєстрованого 15.07.2010 за № 0001024 (а.с. 39-42).

Основним видом діяльності ТОВ «Аметист» є 17.22 виробництво паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення.

На підставі направлень від 12.02.2016: № 283, № 284, № 285, № 286, № 287, № 288, № 289, виданих ГУ ДФС у Чернігівській області, та наказу начальника від 02.02.2016 № 154, згідно із ст. 20, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання працівниками податкового органу проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Аметист» з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Перевірку проведено в період з 15.02.2016 по 02.03.2016 з відома та в присутності директора. Термін проведення перевірки продовжувався згідно наказу від 26.02.2016 № 307 на 3 робочих дні.

За результатами перевірки складено акт від 11.03.2016 № 103/22/14221489 (а.с. 6-12).

В ході проведення перевірки Головним управлінням встановлено порушення, серед яких:

- п. 198.2 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на додану вартість, що піддягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 80 004,00 грн., у т.ч. за лютий 2014 року на 13334,00 грн., за березень 2014 року на 6667,00 грн., за квітень 2014 року на 6667,00 грн., за травень 2014 року на 6667,00 грн., за червень 2014 року на 6667,00 грн., за липень 2014 року на 6667,00 грн., за серпень 2014 року на 6667,00 грн., за вересень 2014 року на 6667,00 грн., за жовтень 2014 року на 6667,00 грн., за листопад 2014 року на 6667,00 грн. та за грудень 2014 року на 6667,00 грн.

На підставі акта перевірки від 11.03.2016 № 103/22/14221489 Головним управлінням було прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.03.2016 № , яким ТОВ «Аметист» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 100 008,00 грн. (8004,00 грн. за основним платежем та 2004,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 13).

Судом встановлено, що у приватній власності ТОВ «Аметист» перебуває нежитлове приміщення за адресою: м. Чернігів, вул. Індустріальна, 11, загальною площею 4813,7 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 17.07.2015, індексний номер 40798347 (а.с. 54). Відповідно до пояснень представника позивача у вказаному приміщенні, крім офісу товариства, розміщується його обладнання з виробництва паперових виробів.

Між ТОВ «Аметист» (замовник) та ТОВ «Радикал-Імпекс» (виконавець) було укладено договір про надання послуг від 01.01.2013 № 2, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками товариств. Строк дії договору - до 31.12.2014 (а.с. 70-71).

Відповідно до умов договору замовник замовляє, виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги з технічного обслуговування обладнання, яке знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Індустріальна, 11 (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору ціна та кількість виконаних робіт (послуг) вказуються в супроводжувальних документах, зокрема: рахунках-фактурах виконавця на адресу замовника; актах приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

Технічне обслуговування включає:

- перевірку надійності функціонування всіх блоків, вузлів обладнання, періодичні профілактичні роботи;

- регулюючі роботи, необхідність в яких виникає в процесі експлуатації обладнання;

- роботи з ремонту обладнання, заміни вузлів, блоків, комплектуючих;

- комплексу перевірку, наладку після проведення ремонту і інші роботи з обслуговування обладнання (п. 1.3 Договору).

Пунктом 3 Договору визначено порядок технічного обслуговування обладнання, а саме: виконавець щомісячно виконує технічний огляд, регламентні роботи і поточний ремонт обладнання; поточний і капітальний ремонт обладнання і технічних засобів проводиться в строки і згідно графіка, погодженому із замовником; спосіб ремонту обладнання визначається виконавцем у відповідності до вимог технологічного процесу його роботи.

Відповідно до п. 4.1 Договору 4.1 оплата проводиться замовником у безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця згідно рахунка-фактури та акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг), які є невід'ємною частиною цього договору.

10.01.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, підписану повноважними представниками сторін та скріплену печатками товариств, з якої вбачається, що сторони доповнили розділ 4 «Умови оплати» вищевказаного договору, зокрема, наступним пунктом: 4.2 ціна договору на кожен рік становить 480 000,00 грн. загальна ціна договору становить 960 000,00 грн. (а.с. 72).

На виконання умов договору замовником було складено план-графік технічного обслуговування та ремонту обладнання на 2014 рік, затверджений 10.01.2014 (а.с. 59-62).

За наслідками надання ТОВ «Радикал-Імпекс» замовнику послуг по технічному обслуговуванню обладнання, сторонами були укладені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): від 31.01.2014 № РІ2-31/1-0002, від 28.02.2014 № РІ2-28/2-0002, від 31.03.2014 № РІ2-31/3-0002, від 30.04.2014 № РІ2-30/4-0002, від 31.05.2014 № РІ2-31/5-0002, від 30.06.2014 № РІ2-30/6-0002, від 31.07.2014 № РІ2-31/7-0002, від 31.08.2014 № РІ2-31/8-0002, від 30.09.2014 № РІ2-30/9-0002, від 31.10.2014 № РІ2-31/10-002, від 30.11.2014 № ОУ- та від 31.12.2014 № ОУ- на загальну суму 480 000,00 грн. (а.с. 73-84).

На суму податкових зобов'язань контрагентом позивача було виписано податкові накладні: від 31.01.2014 № 3, від 28.02.2014 № 6, від 31.03.2014 № 9, від 30.04.2014 № 3, від 31.05.2014 № 6, від 30.06.2014 № 9, від 31.07.2014 № 3, від 31.08.2014 № 6, від 30.09.2014 № 9, від 31.10.2014 № 3, від 30.11.2014 № 6, від 31.12.2014 № 9 на загальну су суму 480 000,00 грн. (а.с. 177-188).

Отримані послуги ТОВ «Аметист» були оплачені в повному обсязі в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями: від 03.12.2014 № 40679777, від 15.12.2014 № 40679830, від 18.12.2014 № 40679847, від 14.02.2014 № 40678360, від 19.02.2014 № 40678380, від 18.03.2014 № 40678528, від 18.03.2014 № 40678529, від 20.04.2014 № 40678587, від 15.04.2014 № 40678677, від 17.04.2014 № 40678692, від 06.05.2014 № 40678754, від 14.05.2014 № 40678799, від 16.05.2014 № 40678818, від 03.06.2014 № 40678892, 19.06.2014 № 169, від 03.07.2014 № 40679022, від 15.07.2014 № 40679083, від 17.07.2014 № 194, від 04.08.2014 № 40679160, від 15.08.2014 № 40679230, від 21.08.2014 № 40679261, від 04.09.2014 № 40679312, від 16.09.2014 № 242, від 18.09.2014 № 248, від 23.09.2014 № 40679417, від 06.10.2014 № 258, від 17.10.2014 № 40679537, від 04.11.2014 № 40679624, від 12.11.2014 № 40679678 та від 18.11.2014 № 40679705 (а.с. 135-164).

Господарська операція належним чином відображена ТОВ «Аметист» в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджується витягом з журналу оборотно-сальдової відомості в розрізі по місяцях (рахунки 311, 23, 64, 6442, 91), податковими деклараціями з податку на прибуток та податку на додану вартість (з відповідними додатками) (а.с. 85-134, 176).

Окремо суд звертає увагу на те, що про належну правосуб'єктність контрагента позивач пересвідчився при укладенні договору. Так, ТОВ «Радикал-Імпекс» у відповідності до вимог чинного законодавства зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 47-50) як платник ПДВ та перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Чернігові. Свою діяльність здійснює на підставі статуту товариства, затвердженого загальними зборами його учасників 14.12.2011 (протокол № 1), зареєстрованого 03.01.2012 за № 9002254 (а.с. 50-53). Установчі документи контрагента не визнані в судовому порядку недійсними та відсутній вирок суду щодо можливих зловживань з боку його посадових осіб.

Крім того, відповідно до Витягу з єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, предметом діяльності контрагента позивача, крім іншого, є: 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, 33.20 установлення та монтаж машин і устаткування.

ТОВ «Радикал-Імпекс» також відображено взаємовідносини з позивачем в податковому обліку, що підтверджується розшифровками податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за перевіряємий період (а.с. 189-192), наданими представником відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (чинного на момент здійснення спірних господарських операцій) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредит.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних було встановлено під час судового засідання. Крім того, на момент здійснення господарських правовідносин контрагент ТОВ «Аметист» мав повноваження на видачу податкових накладних, оскільки у відповідності до вимог законодавства був зареєстрований платником податку на додану вартість. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий кредит підприємства вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення господарських правовідносин) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт надання послуг іншою особою та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В судовому засіданні було встановлено наявність підтверджуючих проведення господарських операцій документів, а саме: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, платіжні доручення. В судовому засіданні не встановлено недоліків форми та змісту вказаних первинних бухгалтерських документів. Зазначене свідчить про відповідність вищезазначених первинних бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Тобто, вище перелічені документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Представник відповідача зазначив, що позивачем було надано на перевірку акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які мали певні недоліки, а саме: вони не розкривають змісту наданих ТОВ «Радикал-Імпекс» послуг, оскільки не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів.

Однак суд зазначає, що вказані акти мають усі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Так, зокрема, в них вказано найменування підприємств від імені яких ці документи складалися, назва документа (акт здачі - прийняття робіт (наданих послуг), дата і місце складання, зміст (перелік наданих послуг) та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції.

Оскільки послуги, які надавались ТОВ «Радикал-Імпекс», будь-яких спеціальних засобів та одиниць виміру не мають, обсяг господарської операції з їх надання за взаємною домовленістю сторін обчислювався у гривнях, які й виступали в якості одиниць їх виміру. При цьому, пункт 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку містить прямий дозвіл на те, щоб в якості одиниць виміру господарської операції використовувати їх вартісний вираз.

Крім того, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) містять посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, та їх особисті підписи. Усі акти від імені товариств підписані їх повноважними представниками, підписи яких скріплені круглими печатками.

З огляду на наведене, ці акти є належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують факт отримання позивачем перелічених в них послуг.

Стосовно посилань представника відповідача щодо реальності та економічної доцільності укладення угоди по технічному обслуговуванню та ремонту обладнання з ТОВ «Радикал-Імпекс», суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При цьому, згідно з положенням національного законодавства неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових взаємовідносинах є її спрямованість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах. Кінцева мета господарської діяльності - це одержання прибутку

Відповідно до витягу з рахунку № 104 «Машини та обладнання», довідки від 27.04.2016 № 28 та довідки на 2016 рік про порядок виготовлення товару на ТОВ «Аметист» обліковуються виробничо-складські приміщення та обладнання (а.с. 55, 64, 68-69).

Як вбачається з наданого до суду технічного паспорту Лінії по виробництву паперу санітарно-гігієнічного призначення БДМ 4, остання була зібрана в 1999 році (а.с. 56-58) та, відповідно до пояснень представника позивача, придбана товариством в Польщі.

У зв'язку з наведеним, обслуговування вказаного обладнання потребує спеціальних знань та вмінь. Однак, як вбачається з наявного в матеріалах справи штатного розкладу ТОВ «Аметист», введеного в дію з 01.01.2014 та затвердженого директором товариства, у позивача відсутні кваліфіковані працівники, які б могли здійснювати ремонт обладнання (а.с. 63).

Відповідно до довідки ТОВ «Аметист» від 27.04.2016 № 31 позивачем не укладались договори по технічному обслуговуванню та ремонту обладнання з іншими суб'єктами господарювання, оскільки з технічного обслуговування обладнання паперового виробництва в м. Чернігові спеціалізується саме ТОВ «Радикал-Імпекс». Відповідно до довідки від 27.04.2016 № 30 ТОВ «Радикал-Імпекс» здійснює технічне обслуговування обладнання для паперового виробництва, яке належить позивачу з 2003 року (а.с. 66, 67).

Крім того, у зв'язку з відсутністю у позивача претензій до контрагента щодо виконуваних ним робіт, ТОВ «Аметист» на 2015 рік було укладено з ним новий договір з технічного обслуговування від 02.01.2014 № 2, строк дії якого до 31.12.2016 (а.с. 66).

Також, завдяки обладнанню з виготовлення туалетного паперу, технічне обслуговування якого здійснювали спеціалізовані працівники ТОВ «Радикал-Імпекс», товариство у 2014 році отримало прибуток у сумі 2104,8 тис. грн. і перерахувало до бюджету податок на прибуток в сумі 378,9 тис. грн., що підтверджується довідкою від 27.04.2016 № 29 (а.с. 65) та не заперечувалось представником відповідача.

Суд також звертає увагу, що позивач має право щодо самостійного формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, погодження цін за отримані послуги відповідно до закону, а також вільного найму працівників, з урахуванням господарської необхідності.

Крім того, слід зазначити, що законодавством не пред'являються вимоги до суб'єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб'єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені Головним управлінням аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи те, що в судовому засіданні, на підставі належним чином оформлених первинних документів, було підтверджено правомірність формування позивачем податкового кредиту при визначенні податку на додану вартість, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аметист» щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 18.03.2016 № мають бути задоволені.

Стосовно питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

В силу ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, за практикою Європейського суду з прав людини, вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яка впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою (Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Таким чином, вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 18.03.2016 № , є майновою.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674) з 01.01.2016 за подання юридичною особою до суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 620,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.04.2016 № 193.

Однак, ціна поданого ТОВ «Аметист позову складає 100 008,00 грн., (відповідно до оскаржуваного повідомлення-рішення), а тому позивач при подачі позову мав сплатити 1500,12 грн. (100 008,00 * 1,5%).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, ТОВ «Аметист» має бути повернуто судовий збір, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління, в сумі 1500,12 грн.

Кошти в сумі 119,88 грн., в розумінні Закону України «Про судовий збір», є переплатою за подачу адміністративного позову.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметист" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області від 18.03.2016 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметист" () судові витрати в сумі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 12 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна