Справа № 809/12/16
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа № 809/12/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Черепія П.М.

при секретарі судового засідання Дубінській І.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача - Прокуратури Івано-Франківської області: Гоголя В.В.,

представника відповідача - Робочої групи Львівського регіонального центру: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до прокуратури Івано-Франківської області, Робочої групи Львівського регіонального центру

про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, скасування наказів № 1264к від 14.12.2015 року та № 1453к від 21.12.2015 року, поновлення на роботі, стягнення заробітньої плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Івано-Франківської області, Робочої групи Львівського регіонального центру (надалі - відповідачі) про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, скасування наказів № 1264к від 14.12.2015 року та № 1453к від 21.12.2015 року, поновлення на роботі та стягнення заробітньої плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 в період з 25.12.2001 року по 14.12.2015 року перебував на службі в органах прокуратури і остання займана посада - прокурор Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області ( на час відпустки ОСОБА_3 для догляду за дитиною).

Наказом прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року ОСОБА_1 з 14.12.2015 року звільнений із займаної посади та з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 ЗУ "Про прокуратуру". Наказом виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року "Про внесення змін до наказу № 1264к від 14.12.2015 року", в наказ прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року внесено зміни, а саме абзац 1 резолютивної частини наказу після слів "Закону України "Про прокуратуру" доповнити словами "пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України".

Позивач ОСОБА_1 вказав, що в липні 2015 року подав заяву для участі в конкурсі на зайняття посади прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та успішно пройшов тестування на знання законодавства (професійний тест) та тестування загальних здібностей, за результатами набрав 140,33 балів, яких було недостатньо для зайняття адміністративної посади, так як на вимогу працівника кадрового підрозділу прокуратури області він відкликав подану заяву і вимушено прийняв участь у конкурсі на зайняття керівної посади. Однак Робочою групою Львівського регіонального центру не включено його в рейтинговий список кандидатів на зайняття посади прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області (протокол засідання Робочої групи Львівського регіонального центру від 08.12.2015 року). Вважає такі дії Робочої групи Львівського регіонального центру протиправними, а наказ прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року незаконним.

Просить суд постановити рішення, яким визнати протиправними дії Робочої групи Львівського регіонального центру щодо не включення його в рейтинговий список кандидатів на зайняття посад прокурорів Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області (протокол засідання Робочої групи Львівського регіонального центру від 08.12.2015 року) та зобов'язати Робочу групу Львівського регіонального центру включити ОСОБА_1 у зазначений рейтинговий список, скасувати наказ прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року про звільнення з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області та наказ виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року "Про внесення змін до наказу № 1264к від 14.12.2015 року", зобов'язати прокуратуру Івано-Франківської області поновити його на посаді, з якої незаконно звільнено та стягнути з прокуратури Івано-Франківської області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

26.02.2016 року в судовому засіданні позивачем подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить зобов'язати прокуратуру Івано-Франківської області перевести його на посаду прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та стягнути з прокуратури Івано-Франківської області та Робочої групи Львівського регіонального центру завдану йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (а.с. 73 - 74).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив суд вимогу про переведення його на посаду прокурора Калуської місцевої прокуратури не розглядати, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог в частині моральної шкоди.

Представник відповідача - прокуратури Івано-Франківської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи. (а.с. 48 - 53).

Представник відповідача - Робочої групи Львівського регіонального центру в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Позовні вимоги не визнав, щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи. (а.с. 85 - 86).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав.

Відповідно частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатніх доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача - Робочої групи Львівського регіонального центру.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача - прокуратури Івано-Франківської області, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 25.12.2001 року по 14.12.2015 року працював в органах прокуратури і остання займана посада - прокурор Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області (на час відпустки ОСОБА_3 для догляду за дитиною), що підтверджується записом у трудовій книжці. (а.с. 17 - 21).

Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ (надалі - Закон №1697-VІІ) визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Законом №1697-VІІ створена нова система прокуратури України, встановлені вимоги до кандидатів на посади прокурорів, порядок призначення на посади прокурорів, адміністративні посади, утворення та функціонування таких органів як Рада прокурорів, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів.

Закон №1697-VІІ згідно з його пунктом 1 розділу XII «Прикінцеві положення» набирає чинності з 15.07. 2015 року, крім:

- пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

- статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року;

- статті 12 та Додатку до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

Частиною 1 статті 12 Закону №1697-VІІ визначено, що у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону. У вказаному додатку у перелік прокуратур по Івано-Франківській області входять, зокрема, Калуська місцева прокуратура.

Пунктом 1-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VІІ встановлено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Таким чином, згідно з вказаною нормою Закону позивач як прокурор Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області повинен був виконувати свої обов'язки до утворення місцевих прокуратур відповідно до статті 12 та Додатку цього Закону.

Порядок зайняття посади прокурора та порядок звільнення прокурора з адміністративної посади встановлений розділом V Закону №1697-VІІ. (ст.ст.27-42). Ст.ст. 28 - 38, 42 цього розділу п.1 розділу XII «Прикінцеві положення» набирають чинності 15 квітня 2016 року.

До набрання чинності зазначеного порядку, тобто до 15.04.2016 року, розділом ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VІІ , для місцевих прокуратур, які Законом передбачено утворити з 15.12.2016 року, встановлений порядок тестування для працівників міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур щодо можливості подальшої їх роботи у місцевих прокуратурах, які утворюються з 15.12.2015 року, та проведення конкурсу на заміщення адміністративних посад місцевих прокуратур.

Підпунктом 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VІІ визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону, встановлено, що прокурорами місцевих прокуратур призначаються:

а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п'ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права;

б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування;

в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Підпунктом 2 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VІІ визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 11, 12, 13 частини 1 статті 39 цього Закону, здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України. Проведення конкурсу забезпечують п'ять конкурсних комісій.

Таким чином, з метою реформування органів прокуратури до 15.12.2015 року - до реорганізації органів прокуратури, а саме утворення місцевих прокуратур згідно з Додатком до Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15.12.2015 року, необхідно було провести тестування для призначення на посаду прокурора місцевої прокуратури, а для зайняття адміністративної посади прийняти участь у конкурсі.

20.07.2015 року згідно з положеннями розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VІІ наказом Генерального прокурора України № 98 затверджені Порядок проведення конкурсу та Порядок проведення тестування.

Зазначеними Порядками передбачені такі органи як робоча група регіонального центру, конкурсна комісія та їх повноваження.

20.07.2015 року Наказом Генерального прокурора України № 99 «Про утворення робочих груп з організації та проведення тестування та проведення відкритого чотирирівневого конкурсу» утворені Дніпропетровський, Київський, Львівський, Одеській та Харківський регіональні центри, яким доручено забезпечити тестування на територіях відповідних адміністративно - територіальних одиниць. Також утворені в центрах робочі групи з організації та проведення тестування та відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на посади у місцевих прокуратурах на перехідний період. (а.с. 88 - 97).

20.07.2015 року Генеральним прокурором України видано наказ №104 «Про проведення тестування для зайняття посад у місцевих прокуратурах», яким на виконання п.5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VІІ з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур наказано керівникам кадрових підрозділів прокуратур регіонального рівня, робочих груп регіональних центрів з метою проходження тестування для зайняття посад у місцевих прокуратурах розпочати прийом документів з дня повідомлення про проведення відкритого конкурсу на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

21.08.2015 року Генеральним прокурором України видано наказ № 157 «Про затвердження тестових запитань на зайняття законодавчої бази (професійний тест) для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури та посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників» .

Тестування, як на посаду прокурора прокуратури, так і на керівні посади місцевої прокуратури у межах проведення конкурсу, робочою групою ОРЦ проводились одночасно - 05.09.2015 року (тестування на знання законодавчої бази (професійний тест)) та 26.09.2015 року (тестування на загальні здібності).

05.09.2015 року та 26.09.2015 року позивач у межах участі у конкурсі пройшов тестування, за результатами яких набрав 140,33 балів. (а.с. 26).

В судовому засіданні встановлено, що із зазначеною кількістю балів позивач не пройшов до наступних етапів конкурсу на зайняття керівних посад Калуської місцевої прокуратури - психологічного тестування та співбесід.

Наказом Генерального прокурора України № 81ш від 23.09.2015 року, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних,районних у містах та міжрайонних прокуратур унесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області (а.с. 107 - 110).

Відповідно до пункту 4 вказаний наказ вводився в дію з 15.12.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що 29.09.2015 року позивач ОСОБА_1 попереджений про звільнення із займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 ЗУ "Про прокуратуру" (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року. (а.с. 16).

08.12.2015 року протоколом засідання Робочої групи Львівського регіонального центру затверджено рейтинговий список кандидатів на зайняття посад прокурорів Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, в який ОСОБА_1 не включено. (а.с. 24 - 25).

Суд вважає дії Робочої групи Львівського регіонального центру щодо невключення позивача в рейтинговий список на зайняття посади прокурора Калуської місцевої прокуратури протиправними з огляду на наступне.

Позивач по справі ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 30.07.2015 року звернувся із заявою в кадровий підрозділ прокуратури Івано-Франківської області про участь у конкурсі для зайняття посади прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області, яка була прийнята та зареєстрована. В подальшому, на вимогу працівника кадрового підрозділу прокуратури області відкликав подану заяву на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури і подав заяву до Львівського регіонального центру для участі у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття адміністративної посади Калуської місцевої прокуратури.

За результатами проходження двох етапів тестування (на знання законодавчої бази та загальні здібності) набрав 140,33 бали, що є умовою продовження його служби в органах прокуратури, оскільки результат є успішним і він згідно рейтингового списку при бажанні може бути призначеним на посаду прокурора Калуської місцевої прокуратури. Вказані тестування аналогічні тим, які проходили претенденти на зайняття посад прокурорів місцевих прокуратур (однакові питання для тестування, однакове програмне забезпечення і місце проведення тестування).

Пунктом 5.8 Порядку проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 98 від 20.07.2015 року визначено, що для учасників конкурсу, які не пройшли на наступний етап, повторне тестування не проводиться, отримані за результатами тестування бали враховуються при формуванні рейтингового списку кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури. Таким чином, вказаний Порядок дає право враховувати вказані результати тестування, які отримані в межах участі у конкурсі на керівні посади прокуратури, при формуванні рейтингового списку кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури.

25.11.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявами до заступника Генерального прокурора України Сакварелідзе Д.Г. та голови конкурсної комісії Львівського регіонального центру тестування Столярчуку Ю.В. про відкликання попередньо поданої заяви про відкликання заяви на участь у конкурсі на зайняття посади прокурора Калуської місцевої прокуратури і включення його у реєстр кандидатів на посаду прокурора Калуської місцевої прокуратури з врахуванням отриманих результатів проходження тестування на знання законодавчої бази і на загальні здібності. (а.с. 27 - 34).

Тому відповідно пункту 5.8 Порядку, Робоча група Львівського регіонального центру зобов'язана була включити позивача в рейтинговий список кандидатів на зайняття посад прокурорів Калуської місцевої прокуратури.

Разом з тим, наказом прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади та з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 ЗУ "Про прокуратуру" з 14.12.2015 року. (а.с. 13).

Наказом виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року "Про внесення змін до наказу № 1264к від 14.12.2015 року", в наказ прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року внесено зміни і абзац 1 резолютивної частини наказу після слів "Закону України "Про прокуратуру" доповнити словами "пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України". (а.с. 14).

Суд вважає, що накази прокуратури Івано-Франківської області про звільнення позивача з посади та органів прокуратури є протиправними та підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Підставою видання наказу № 1264к від 14.12.2015 року Про звільнення ОСОБА_1 слугували наказ Генерального прокурора України № 81ш від 23.09.2015 року, попередження про звільнення № 11-1300 вих. - 15від 29.09.2015 року, протокол робочої групи Львівського регіонального центру про затвердження рейтингового списку кандидатів на зайняття посад прокурорів у Калуській місцевій прокуратурі Івано-Франківської області від 08.12.2015 року.

Проте, у день видачі наказу № 1264к від 14.12.2015 року Про звільнення ОСОБА_1 наказ Генерального прокурора України № 81ш від 23.09.2015 року, покладений в його основу, не вступив в силу, оскільки в пункті 4 цього наказу зазначено, що він вводиться у дію з 15.12.2015 року, тобто після видачі оскаржуваного Наказу про звільнення від 14.12.2015 року.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що вказаний наказ, як не введений в дію, не може бути підставою для прийняття будь-яких інших рішень, у тому числі видання наказів про звільнення працівників прокуратури.

Крім того, суд вважає неправомірним посилання в наказі як на підставу звільнення позивача з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури на пункт 9 частини 1 статті 51 ЗУ "Про прокуратуру".

Стаття 51 Закону №1697-VІІ встановлює загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. Пунктом 9 частини 1 цієї статті встановлена така підстава звільнення прокурора з посади, як ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Суд вважає, що вказана підстава для звільнення позивача не могла бути зазначена в наказі про його звільнення, оскільки процедура застосування вказаної статті регламентована статтею 60 Закону, відповідно до якої прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Таким чином, процедура застосування пункту 9 частини 1 статті 51 Закону передбачає конкретні умови її застосування (які можливо розглядати також як гарантії від незаконного звільнення) та участь в її застосуванні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яка повинна надати подання відповідній уповноваженій особі. Проте статтями 73 - 79 Закону №1697-VІІ щодо статусу, складу, повноважень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, а також стаття 62 Закону щодо подання про звільнення прокурорів, його змісту, набирає чинність з 15.04.2016 року, тобто на час звільнення позивача чинності не набрала.

При таких обставинах посилання на пункт 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ як на підставу звільнення позивача з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури є неправомірним.

Оскаржуваний позивачем наказ про звільнення, доповнений наказом №1453-к від 21.12.2015 року пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівнику не була надана на тому або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота, або запропонована робота, від якої він відмовився з поважних причин.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначається, що "Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналіз норми пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Судом встановлено, що позивач 29.09.2015 року попереджений про звільнення з посади та з органів прокуратури. Проте суд вважає, що вказане попередження не відповідає гарантіям та правам позивача на захист від незаконного звільнення.

Позивач попереджений про звільнення з займаної посади та з органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року. (а.с. 16).

В попередженні зазначено, що відповідно до положень статті 12, пункту 1-1 Перехідних положень та пункту 1 Прикінцевих положень Закону №1697-VІІ з 15.12.2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворення у системі органів прокуратури місцевих прокуратур, перелік і територіальна юрисдикція яких визначені в Додатку до цього Закону. У зв'язку з чим наказом Генпрокурора від 23.09.2015 року № 81ш з 15 грудня 2015 року вносяться зміни до структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області щодо припинення діяльності міських, районних та міжрайонних прокуратур, у зв'язку з чим передбачено скорочення посади, яку обіймає позивач.

У відповідності з вимогами статті 49-2 КЗпП України та п.5-1 Перехідних положень Закону №1697-VІІ позивач попереджений про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури (п.9 ч.1 ст. 51 Закону №1697-VІІ) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року (а.с.16).

Верховний Суд України, рішення якого у подібних правовідносинах відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів, неодноразово зазначав, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган (постанови Веховного суду України від 04.03.2014 року, 27.05.2014 року, 28.10.2014 року).

Наказом Генерального прокурора України № 81ш від 23.09.2015 року, який відповідно до пункту 4 введений у дію з 15.12.2015 року, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області, а саме: виключені штатні розписи міських, районних,районних у містах та міжрайонних прокуратур та включені штатні розписи місцевих прокуратур, територіальну юрисдикцію кожної з яких встановлено відповідно до Переліку і територіальної юрисдикції місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до Закону №1697-VІІ . Зокрема, вказаним наказом виключений штатний розпис Долинської міжрайонної прокуратури та включено штатний розпис Калуської місцевої прокуратури в кількості - 25 одиниць, у тому числі керівник, перший заступник керівника, 2 заступника керівника, 14 прокурорів (з яких 8 у Калуській місцевій прокуратурі, 4 у Долинському відділі та 2 у Рожнятівському відділі), начальник Долинського відділу, начальник Рожнятівського відділу, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць, 2 спеціалісти першої категорії, 0,5 водій та 1,5 прибиральник службових приміщень. (а.с. 107 - 110).

З урахуванням наведеного суд вважає, що в попередженні неправомірно зазначено про ліквідацію органу прокуратури (на відміну від наказу про звільнення, в якому вірно зазначено про реорганізацію органу прокуратури), в якій працював позивач, а також в попередженні неправомірно зазначено про скорочення посади, яку обіймав позивач, оскільки судом достовірно встановлено, що фактично в Долинській міжрайонній прокуратурі, яка поміняла назву на Долинський відділ Калуської місцевої прокуратури відбулось скорочення численності штату.

В той же час позивач 29.09.2015 року попереджений про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п.9 ч.1 статті 51 Закону №1697-VІІ ) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року.

Тобто в попередженні зазначено про звільнення позивача з займаної посади та з органів прокуратури під умовою, а саме не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року.

Саме зазначена умова - не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі могла бути підставою для звільнення позивача з органів прокуратури за скороченням численності прокурорів Калуської місцевої прокуратури, з урахуванням того, що реорганізація органів прокуратури, у тому числі Долинської міжрайонної прокуратури зі скороченням чисельності прокурорів проводилась відповідно до «Перехідних положень» Закону №1697-VІІ одночасно з реформуванням місцевих прокуратур, а саме проведення конкурсу на заміщення керівних посад місцевих прокуратур та проведення тестування прокурорів, метою якого відповідно до пунктів 1.2,1.3 Порядку проведення тестування було забезпеченням умов для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистими якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур.

Таким чином, до 15.12.2015 року було здійснена не лише реорганізація місцевих органів прокуратури відповідно до «Перехідних положень» Закону №1697-VІІ , а їх реформування шляхом проведення конкурсу на заміщення адміністративних посад та тестування всіх працівників прокуратури.

Суд вважає, що зазначені обставини повинні враховуватись при застосуванні положень статтей 40, 49-2 КЗпП України.

На підставі викладеного, на думку суду, під скорочення численності прокурорів в Долинській міжрайонній прокуратурі в процесі її реорганізації в Калуську місцеву прокуратуру підпадали кандидати на посади прокурорів, які набрали найменш балів за результатами тестувань. Питання щодо переважного права бути залишеним на роботі могло виникнути лише при наявності однакової кількості набраних балів за результатами тестування при претендуванні кандидатів на посаду прокурора прокуратури.

При звільненні позивача з публічної служби, прокуратурою Івано-Франківської області не дотримано інших положень статті 49-2 КЗпП України щодо гарантії для працівників, які підлягають вивільненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Обґрунтованим є посилання позивача на правову позицію з подібних правовідносин висловлену в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 № 21-52а15, яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, в якій зазначено, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Виходячи з нормативного тлумачення п. 1 ч.1 ст. 40, ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідач по справі, прокуратура Івано-Франківської області при звільненні позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України не вжив жодних заходів з метою працевлаштування його на відповідній посаді як того вимагає трудове законодавство. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 01.04.2015 року та із висновком Вищого адміністративного суду України який міститься в ухвалі від 20.11.2014 року у справі № К/800/23885/13.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що звільнення ОСОБА_1 з публічної служби проведене прокуратурою Івано-Франківської області без визначених законом підстав і в порушення встановленої процедури, тому накази прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року про звільнення позивача з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області та наказ виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року "Про внесення змін до наказу № 1264к від 14.12.2015 року" підлягаю скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на роботі, то суд розглядаючи її бере до уваги наступне.

Визначаючись щодо посади, на якій підлягає поновленню позивач, суд зазначає, що у зв'язку із прийняттям наказу № 81ш від 23 вересня 2015 року фактично змінилася назва структурного підрозділу у якому працював позивач ОСОБА_1 та частково змінився його штат. При цьому зміни штату мали місце у частині, що не стосується посади яку займав позивач і правовий статус підрозділу (основні завдання, функції) не змінився.

Отже, незаконно звільнений із займаної посади ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді аналогічній із посадою з якої його звільнено яка існує на даний момент. Такий висновок узгоджується із практикою Вищого адміністративного суду України (Ухвала від 30.09. 2015 року у справі № К/800/20490/15, від 18.02.2014 року у справі № К/800/40453/13).

Щодо позовної вимоги про стягнення з прокуратури Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

У абзаці 5 пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно визначити в мотивувальній частині судового рішення.

Визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв'язку із вимушеним прогулом, суд виходить із того, що період вимушеного прогулу становить 134 робочі дні із 14.12.2015 року по 26.04.2016 року (день прийняття постанови суду).

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1, виданої прокуратурою Івано-Франківської області, середній місячний заробіток позивача складає 15 372,63 грн. (зарплата за жовтень - листопад 2015 року поділено на кількість відпрацьованих днів (42).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни № 100 від 08.02.1995 року (надалі - Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Відповідно довідки відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Івано-Франківської області доходи ОСОБА_1 за два останні місяці роботи (жовтень - листопад 2015 року) становлять 30 745,13 грн. Отже середньоденний заробіток позивача становить 732,03 грн.

Таким чином, з прокуратури Івано-Франківської області слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 68 078,79 грн. Вказана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу на розмір середньоденного заробітку ( 732,03 грн. х 93 = 68 078,79 грн.)

Щодо позовної вимоги про стягнення з прокуратури Івано-Франківської області та Робочої групи Львівського регіонального центру завдану йому моральну шкоду в сумі 100 000 грн. суд зазначає, що заявлені позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Робочої групи Львівського регіонального центру щодо не включення ОСОБА_1 в рейтинговий список кандидатів на зайняття посад прокурорів Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області (протокол засідання Робочої групи Львівського регіонального центру від 08.12.2015 року) та зобов'язати Робочу групу Львівського регіонального центру включити ОСОБА_1 у зазначений рейтинговий список.

Скасувати наказ прокурора Івано-Франківської області № 1264к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області та наказ виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області № 1453к від 21.12.2015 року "Про внесення змін до наказу № 1264к від 14.12.2015 року."

Зобов'язати прокуратуру Івано-Франківської області поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області.

Стягнути з прокуратури Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та стягнення на його користь місячної заробітної плати - допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Черепій П.М.

Постанова складена в повному обсязі 04.05.2016 року.