Справа № 425/323/16-а
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2016 Провадження №2-а/425/20/16

Справа №425/323/16-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., за участю позивача: ОСОБА_1, представника позивача: ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради Луганської області, міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Голова комісії з реорганізації ОСОБА_6, про визнання протиправним, не чинним та скасування рішення міської ради,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до ОСОБА_4 міської ради Луганської області, міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Голова комісії з реорганізації ОСОБА_6, яким просив визнати протиправним, не чинним та скасувати рішення ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 27 січня 2016 року №5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» і розпорядження міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5 від 28 січня 2016 року №42-к «Щодо попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1».

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 лютого 2016 року, у відкритті провадження у справі, в частині позовних вимог про визнання протиправним, не чинним і скасування розпорядження міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5 від 28 січня 2016 року №42-к «Щодо попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1» - відмовлено.

Тому суд, розглядав адміністративний позов ОСОБА_1 виключно щодо вимог про визнання протиправним, не чинним і скасування рішення відповідача щодо реорганізації двох організацій комунальної форми власності.

У судових засіданнях брали участь позивач і його представник, а також представник відповідача ОСОБА_4 міської ради. Інші учасники судового процесу, безпосередньої участі у судових засіданнях не брали, але просили розглянути справу без їх участі.

Позиція позивача, з урахуванням пояснень його представника, полягала у тому, що оспорюване рішення за своєю правовою природою являється регуляторним актом, прийняттю якого передує здійснення необхідних, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та розділом 23 Регламенту ОСОБА_4 міської ради сьомого скликання, процедур. Однак, наведені процедури не були здійснені відповідачем. Разом з цим, не було дотримано і загального порядку, встановленого для підготовки і прийняття будь-якого рішення, встановленого цим же Регламентом. До того ж, оспорюване рішення прийняте з порушенням положень Господарського та Цивільного кодексів України, Кодексу законів про працю України, оскільки вирішуючи питання щодо реорганізації двох організацій комунальної форми власності шляхом злиття, ОСОБА_4 міська рада не визначила їх правонаступника, що було обовязковим, і, фактично ліквідує обидві організації, а також доручає в імперативному порядку директорам обох організацій звільнити всіх працівників, без законних підстав. І саме тому, рішення слід визнати протиправним, не чинним та скасувати.

Позиція відповідача: ОСОБА_4 міська рада Луганської області, з урахуванням пояснень представника, полягала у тому, що рішення ради «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» не являється регуляторним актом, а тому дотримання особливих процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та розділом 23 Регламенту ОСОБА_4 міської ради, не було необхідним. А передбачений вказаним Регламентом загальний порядок підготовки та прийняття будь-якого рішення ради, було дотримано. Положення Господарського та Цивільного кодексів України, Кодексу законів про працю України, теж не було порушено, оскільки з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», міська рада (як власник двох комунальних організацій) приймаючи рішення щодо їх реорганізації не могла визначити їх правонаступника; рішення щодо ліквідації вказаних організацій, міська рада не приймала, і не мала на меті; рішення щодо передачі функції із звільнення працівників директорами, міська рада прийняла, але їх звільнення саме в імперативному порядку, не приймалось і директорам не доручалось. І саме тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідач: міський голова міста Рубіжне ОСОБА_5, заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених відповідачем.

Позиція третьої особи полягала у тому, що в силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування» відповідач має компетенцію на вирішення питання щодо реорганізації підприємств комунальної форми власності. Положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» не передбачають обовязкове визначення правонаступника двох підприємств, які реорганізуються шляхом злиття, одночасно із прийняттям такого рішення. А оскільки відносини органу місцевого самоврядування та підприємства комунальної форми власності відповідної територіальної громади будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування, то рішення ОСОБА_4 міської ради про покладання повноважень щодо звільнення працівників згідно діючого законодавства на директорів двох комунальних підприємств ОСОБА_4 міської ради є правомірним. Крім того, позивач навіть не зазначає яким чином оскаржуване ним рішення порушує його права. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні у якості свідка була допитана: ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, начальник відділу молоді та спорту ОСОБА_4 міської ради). Вона дала наступні показання: на засіданні постійної комісії ОСОБА_4 міської ради Луганської області із соціальних питань, яке відбулось 20 січня 2016 року, вона особисто доповідала внесений на розгляд комісії та наданий депутатам проект рішення «Про реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» шляхом злиття і утворення комунального підприємства «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд», який було розроблено наприкінці грудня 2015 року. На засіданні постійної комісії були присутні голова: ОСОБА_8, секретар: Цимбалюк Ю.В. та інші депутати, що входять до складу комісії. Вона представила проект рішення, який передбачав і рішення щодо реорганізації підприємств «Міський центр фізичної культури та спорту» та «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» шляхом їх злиття, і рішення щодо утворення їх правонаступника: комунальне підприємство «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд». Метою прийняття рішення є економія коштів міського бюджету, у тому числі за рахунок оптимізації трудових ресурсів, про що вона повідомила членів постійної комісії, а також про особливості реєстрації підприємств, які утворюються шляхом злиття. Після обговорення, члени постійної комісії прийняли рішення відправити проект рішення на доопрацювання. На засіданні цієї ж постійної комісії, яке відбулось 25 січня 2016 року, і на якому присутніми були майже ті самі депутати, вона доповіла змінений проект рішення. Пояснила депутатам, що проект рішення відрізняється від попереднього тим, що у цьому проекті вирішується питання тільки щодо реорганізації вказаних двох організацій шляхом злиття, а потім, після затвердження передавального акту буде прийнято окреме рішення про створення нового підприємства на їх базі. Депутати підтримали другий проект рішення, проголосували за внесення цього питання на голосування ОСОБА_4 міською радою. Також додала, що і перший, і другий проект рішення були погоджені, у встановленому Регламентом порядку. При цьому другий варіант, був погоджений без фінансового управління, оскільки для цього не має підстав. А схваленим виконавчим комітетом місцевої ради був тільки перший проект рішення.

У якості свідка, також, був допитаний: ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, начальник управління охорони здоров`я ОСОБА_4 міської ради, голова постійної комісії із соціальних питань). Він дав наступні показання: на засіданні постійної комісії ОСОБА_4 міської ради із соціальних питань, яке відбулось 20 січня 2016 року, розглядався наданий депутатам постійної комісії проект рішення про реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», який доповідала начальник відділу молоді та спорту ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_7. Вона повідомила мету прийняття рішення, але до неї виникли питання у інших депутатів, і не на всі з них були відповіді (ставились питання щодо процесу та механізму реорганізації, висловлювались думки самих депутатів). Проект рішення та інформація щодо необхідності прийняття рішення були роздані депутатам за 5-10 хвилин до початку засідання. У звязку із всім цим, депутати прийняли рішення відправити проект рішення на доопрацювання та повідомили, що коли він буде готовий, то його можна буде внести постійній комісії знову. На друге засідання по цьому ж питанню, внесли інформацію по питанню та проект рішення, які за день чи два роздали попередньо членам постійної комісії. На самому засіданні питань у депутатів не виникло, і одноголосним рішенням з присутніх, депутати постійної комісії проголосували за внесення на розгляд ради означеного питання проектом рішення.

У судовому засіданні у якості свідка був допитаний: ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3, депутат ОСОБА_4 міської ради, член постійної комісії із соціальних питань). Він дав наступні показання: наприкінці січня 2016 року він був присутній на засіданні постійної комісії, членом якої він являється, та під час якої розглядалось питання щодо реорганізації двох комунальних організацій спортивного спрямування, разом з проектом рішення по цьому питанню. Про проведення засідання повідомили за декілька днів, про суть питання повідомили на самому засіданні. Доповідачу задавали питання, і, після обговорення, було прийнято рішення повернути проект рішення на доопрацювання. На другому засіданні, на якому обговорювалось це ж питання він участі не приймав.

Суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, у тому числі з врахуванням пояснень усіх осіб, які беруть участь у справі та показань свідків, встановив наступні факти і обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:

На підставі рішення ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 06 квітня 2001 року, було створено комунальну установу «Міський центр фізичної культури та спорту» на посаду директора в якій, 02 липня 2001 року було призначено ОСОБА_1 (а.с.10-16 тому 1, а.с.21-23 тому 2).

А на підставі рішень ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 28 квітня 2011 року №7/5 та від 22 грудня 2011 року №15/124 означена установа була перейменована спочатку у комунальну установу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» ОСОБА_4 міської ради, а потім у комунальну установу «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області (а.с.21-23,6-9 тому 2). При цьому, у грудні 2011 року рішенням цієї ж ради статут вказаної установи було затверджено у новій редакції, взято на облік як платника податків та включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.10-16,45-49,194,195,196 тому 1, а.с.6-9 тому 2).

Також, 22 грудня 2011 року, на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради Луганської області № 15/125 було утворено інший комунальний заклад: «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» і затверджено положення про нього (а.с.50-51 тому 1), яке на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради № 37/168 від 26 грудня 2013 року було змінено (а.с.52 тому 1, а.с.3-5 тому 2).

Рішенням ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 31 жовтня 2013 року №37/8 було затверджено положення про відділ молоді та спорту ОСОБА_4 міської ради Луганської області, за яким саме цей відділ було визначено головним розпорядником коштів місцевого бюджету для фінансування витрат на утримання підпорядкованих йому структур, серед яких є і комунальна установа «Міський центр фізичної культури та спорту», і комунальний заклад «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (а.с.10-17 тому 2).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 08 грудня 2015 року № 237 було затверджено план діяльності виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради з підготовки проектів регуляторних актів у сфері господарської діяльності на 2016 рік, яким не передбачено підготовку такого проекту як реорганізація двох комунальних установ шляхом їх злиття (а.с.80,83 тому 1, а.с.217-219 тому 2).

Рішеннями ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 17 грудня 2015 року №2/1 було затверджено Регламент ОСОБА_4 міської ради сьомого скликання (а.с.159-178 тому 1), №2/2 Положення про постійні комісії ОСОБА_4 міської ради (а.с.136-137 тому 1), а під №135 їх персональний склад, у тому числі склад постійної комісії із соціальних питань у складі 8 депутатів, серед яких: ОСОБА_8, ОСОБА_10 (а.с.135 тому 1, показання свідків).

Двадцять восьмого грудня 2015 року, на офіційному сайті ОСОБА_4 міської ради Луганської області було розміщено проект рішення ОСОБА_4 міської ради Луганської області «Про реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (а.с.138-139, 179 тому 1). Цей проект передбачав реорганізацію вказаних юридичних осіб шляхом злиття і в результаті цього створення правонаступника: комунальне підприємство «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд», затвердження статуту нового підприємства, утворення комісії з припинення, а директорам організацій, що припиняться, доручено звільнити працівників у відповідності з чинним законодавством (а.с.138-145 тому 1).

А 30 грудня 2015 року, рішенням №2/47 ОСОБА_4 міська рада Луганської області затвердила план своєї роботи на 2016 рік, який не передбачає вирішення питання щодо реорганізації комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (а.с.30-31 тому 2).

У січні 2016 року, міський голова міста Рубіжне: ОСОБА_5, розпорядженням від 15 січня 2016 року № 7 скликав на 27 січня 2016 року чергову пяту сесію міської ради та вніс на її розгляд питання згідно додатку, одним з яких було і питання щодо реорганізації Комунальної установи «Центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (а.с.75-79,128,129-130 тому 1).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Луганської області №15 від 19 січня 2016 року, з метою оптимізації трудових та фінансових ресурсів було схвалено реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» шляхом їх злиття і утворення комунального підприємства «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд» за наслідками реорганізації, і, також, схвалено статут комунального підприємства «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд» (а.с.84,85-87 тому 1).

На засіданні постійної комісії ОСОБА_4 міської ради з соціальних питань, яке відбулось 20 січня 2016 року, був розглянутий наданий депутатам постійної комісії проект рішення про реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», який доповідала начальник відділу молоді та спорту ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_7, і який було розроблено наприкінці грудня 2015 року. На засіданні постійної комісії були присутні голова: ОСОБА_8, секретар: Цимбалюк Ю.В. та інші депутати, у загальній кількості 6 членів комісії з 8. ОСОБА_7 представила проект рішення, який передбачав і реорганізацію юридичних осіб «Міський центр фізичної культури та спорту» та «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» шляхом їх злиття, і одночасне утворення їх правонаступника: комунальне підприємство «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс «Заряд»; повідомила депутатів, що метою прийняття рішення є економія коштів міського бюджету, у тому числі за рахунок оптимізації трудових ресурсів, а також про особливості реєстрації підприємств, які утворюються шляхом злиття. Депутати задавали питання доповідачу, і не на всі з них були отримані відповіді (ставились питання щодо процесу та механізму реорганізації, висловлювались думки самих депутатів). Проект рішення та інформація щодо необхідності прийняття рішення були роздані депутатам за 5-10 хвилин до початку засідання. У звязку із всім цим, депутати прийняли рішення відправити проект рішення на доопрацювання та повідомили, що коли він буде готовий, то його можна буде внести постійній комісії знову (а.с.88,138-145 тому 1, показання свідків).

На засіданні постійної комісії ОСОБА_4 міської ради з соціальних питань, яке відбулось 25 січня 2016 року, проект рішення про реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», який доповідала начальник відділу молоді та спорту ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_7, був розглянутий вдруге. Вона доповіла змінений проект рішення; пояснила, що проект рішення відрізняється від попереднього тим, що у цьому рішенні вирішується питання щодо реорганізації двох вказаних юридичних осіб шляхом злиття, а потім, після затвердження передавального акту буде прийнято окреме рішення про створення нового підприємства на їх базі. Будь-яких питань доповідачу депутати не задавали, і одноголосним рішенням з присутніх 7, депутати постійної комісії проголосували за внесення на розгляд ради означеного питання проектом рішення (а.с.44,89 тому 1, показання свідків). Також судом встановлено, що цей проект був погоджений секретарем міської ради, заступником міського голови, головою постійної депутатської комісії з соціальних питань, начальником відділу організаційної роботи та внутрішньої політики, начальником юридичного відділу (а.с.179 тому 1).

На засіданні пятої сесії ОСОБА_4 міської ради Луганської області, яке відбулось 27 січня 2016 року, депутати спочатку прийняли порядок денний за основу. Пропозиція депутата ОСОБА_11 щодо зняття з розгляду питання про реорганізацію комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» була поставлена на голосування, але не була підтримана більшістю голосів депутатів з тих, що були присутніми. Після прийняття порядку денного в цілому більшістю голосів з присутніх депутатів, вказане питання, як частина порядку денного, стала предметом депутатських дискусій. Спочатку проект рішення по цьому питанню більшістю голосів був прийнятий за основу, а потім після того, як пропозиції депутатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не були підтримані більшістю голосів, проект рішення був прийнятий у цілому більшістю голосів депутатів, з присутніх на сесії (а.с.18-20 тому 2, а.с.17,44 тому 1).

Прийнятим рішенням, ОСОБА_4 міська рада вирішила припинити в результаті реорганізації шляхом злиття Комунальну установу «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області та Комунальний заклад «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх»; створила комісію з реорганізації, якій доручила здійснити ряд заходів, за результатами яких скласти передавальний акт; а директорам комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області та комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» доручено провести звільнення працівників у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с.17,44 тому 1).

Двадцять девятого січня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, були внесені відомості про вказане рішення ОСОБА_4 міської ради, як засновника Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», щодо їх припинення в результаті реорганізації (а.с.1-9 тому 2).

А 03 лютого 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, яким просив рішення ОСОБА_4 міської ради від 27 січня 2016 року №5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» визнати протиправним, не чинним та скасувати (а.с.3-6 тому 1).

Також судом встановлено, що 05 лютого 2016 року на офіційному сайті ОСОБА_4 міської ради Луганської області було розміщено проект рішення цієї ж ради про утворення комунального підприємства «ОСОБА_4 фізкультурно-спортивний комплекс» ОСОБА_4 міської ради Луганської області в результаті реорганізації шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх». Вказаний проект, також, передбачає утворення вказаного підприємства як правонаступника цих юридичних осіб, затвердження передавального акту та статуту (а.с.90-97 тому 1).

Десятого лютого 2016 року, міський голова міста Рубіжне: ОСОБА_5 звернувся до директора Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області із запитом щодо надання інформації про виконання пункту 5 рішення ОСОБА_4 міської ради від 27 січня 2016 року №5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», яким передбачено проведення звільнення працівників у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с.112 тому 1).

ОСОБА_1, як директор цієї установи, повідомив міського голову про те, що подав позов щодо визнання протиправним і не чинним вказаного рішення міської ради та клопотання про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.113 тому 1).

А у березні 2016 року, надаючи суду додаткові письмові пояснення, міський голова міста Рубіжне ОСОБА_5 повідомив суду про те, що у пункті 5 оскаржуваного рішення не йдеться про безумовний обовязок позивача звільнити працівників, а йдеться, як і в його листі до директора, про звільнення працівників відповідно до чинного законодавства України (а.с.210-211 тому 1).

І, нарешті, судом встановлено і те, що рішенням ОСОБА_4 міської ради № 7/4 від 24 лютого 2016 року було взято до відома інформацію про хід виконання у 2015 році програми розвитку фізичної культури та спорту в місті Рубіжне на 2014-2018 роки, в якій констатується, що кількість спортивно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів, а також учнів ДЮСШ (у порівнянні з 2014 роком) збільшилась; проблемним питанням залишається зменшення числа спортсменів, які представляють місто в змаганнях вищих за міський рівень, тому, що участь забезпечується тільки за рахунок коштів бюджету ДЮСШ та спонсорської допомоги (а.с.114-121,186-193 тому 1). Також рішенням № 7/13 вирішено взяти до відома звіт міського голови про виконання міської програми «Спорт для всіх», в якому констатовано, що основні напрями цієї програми на 2012-2015 роки виконані, однак досягнутий рівень розвитку фізичної культури і спорту не забезпечує оптимальної рухової активності кожної людини, проте на вирішення цієї проблеми була направлена робота КЗ «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (а.с.122-127,180-185 тому 1). А рішенням №7/7 було взято до відома звіт міського голови «Про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами ОСОБА_4 міської ради у 2015 році» (а.с.81-82,131-134 тому 1).

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 міською радою Луганської області виникли публічні правовідносини, в межах яких вказаний відповідач, як субєкт владних повноважень у вигляді представницького органу місцевого самоврядування (міської ради) прийняв акт індивідуальної дії у формі рішення, яким, з одного боку, поклав на позивача, як директора Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради, функцію звільнення працівників установи під час її реорганізації, а з іншого боку вплинув на його права та обовязки як працівника, що позивач вважає протиправним.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини та встановлені обставини, суд застосовує такі норми процесуального і матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень частини третьої статті 140 Конституції України, частини другої статті 3 Європейської Хартії місцевого самоврядування, частини першої статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради, як субєкти владних повноважень, є органами місцевого самоврядування.

А відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з цим, виходячи з положень частини першої статті 146 Конституції України питання організації місцевого самоврядування, формування та діяльності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, в силу положень частини 1 статті 46 названого закону, міська рада проводить свою роботу сесійно; сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. А згідно частини 13 статті 46 цього ж закону, пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, загальними зборами громадян; при цьому пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Таким чином, суд вважає правильними доводи позивача в тій частині, що готуючи пропозицію для прийняття рішення міською радою, незалежно від того який субєкт вносить таку пропозицію, він повинен врахувати вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», однак тільки якщо пропозиція передбачає прийняття рішення, що відповідно до закону являється регуляторним актом.

Суд констатує, що закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не дає ні визначення, ні переліку актів, які слід вважати регуляторними.

Проте, за визначенням наданим положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»:

- державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності слід розуміти, як напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; а,

- регуляторний акт, слід розуміти як: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Позивач посилався на те, що спірне рішення є актом, що спрямований на регулювання господарських відносин, і це є визначальним, а тому і за першим, і за другим визначенням законодавця, оскаржуване ним рішення слід кваліфікувати саме як регуляторний акт.

Суд не може погодитись із тим, що така правова кваліфікація є правильною, оскільки і у першому, і у другому визначенні регуляторного акта, як акта, що спрямований на правове регулювання господарських відносин (до речі, саме на правове регулювання, а не на будь-яке інше регулювання господарських відносин), законодавець передбачив і додаткові обов`язкові ознаки. Зокрема, такий акт повинен бути нормативно-правовим або встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права, застосовуватись неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин.

І, з огляду на це, суд не може погодитись із доводами позивача про те, що оскаржуване ним рішення є регуляторним актом, оскільки воно, як правильно вказував представник відповідача не має жодної ознаки нормативно-правового акту, що є необхідним для кваліфікації оспорюваного рішення як регуляторного акта за визначенням законодавця (тут, суд врахував визначення нормативного акту, який надав Конституційний Суд України у пункті 4 свого рішення від 16 квітня 2009 року справа про скасування актів органів місцевого самоврядування до нормативних, належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово).

Уважно проаналізувавши зміст оскаржуваного позивачем рішення (а.с.17,44 тому 1), суд дійшов висновку, що цей акт за своїми правовими ознаками являється ненормативним і не являється таким, що встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово і щодо невизначеного кола осіб, оскільки він містить конкретні приписи, що зверненні до окремих субєктів, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію.

Тобто, положення оспорюваного рішення містять виключно індивідуально-конкретні приписи (а тут, суд врахував визначення ненормативного акту, який надав Конституційний Суд України у пункті 4 свого рішення від 16 квітня 2009 року «справа про скасування актів органів місцевого самоврядування» та у пункті 1 рішення від 23 червня 1997 року «справа про акти органів Верховної Ради України»). Що виключає наявність у спірного рішення ознак регуляторного акту.

Означений висновок суду узгоджується і з положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» якими прямо передбачено, що його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, повязаної з прийняттям, серед іншого, актів, що містять індивідуально-конкретні приписи, за винятком актів, у яких одночасно містяться нормативні та індивідуально-конкретні приписи.

Таким чином, сукупність означених норм матеріального права (стаття 1 і 3 вказаного закону) свідчать про те, що процедури передбачені цим законом не поширюються на діяльність регуляторного органу, повязану із прийняттям акту, який містить індивідуально-конкретні приписи, тобто не являється регуляторним актом за своєю правовою суттю.

Тому суд вважає, що спірне рішення не являється регуляторним актом, а відповідач при прийнятті цього рішення правомірно не застосовував процедури, визначені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та розділом 23 Регламенту ОСОБА_4 міської ради сьомого скликання, які передбачають спеціальний порядок підготовки рішень, які являються регуляторними актами, і відповідно не допустив порушень, у цьому аспекті.

Положення частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України передбачають, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. При цьому, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників, що унормовано положеннями статей 104-109 названого кодексу, а при ліквідації ні (з огляду на положення статей 104,105,110-112 цього ж кодексу).

Тому суд погоджується із доводами позивача про те, що ліквідація та реорганізація є різними формами припинення юридичної особи і про те, що необхідно визначити дійсну правову природу спірного рішення.

Ретельно проаналізувавши зміст кожного пункту спірного рішення, у їх взаємозвязку із вказаними нормативно-правовими положеннями, суд не має сумнівів у тому, що рішення ОСОБА_4 міської ради від 27 січня 2016 року №5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» є рішенням власника цих юридичних осіб щодо їх припинення у формі реорганізації шляхом злиття, а не у формі ліквідації, на чому наполягав позивач.

Такого висновку суд дійшов проаналізувавши заходи, які доручено здійснити утвореній комісії з реорганізації, та опис документів, які були подані відповідачем для здійснення реєстраційної дії, про що піде мова далі.

Суд погоджується із доводами позивача в тій частині, що оскаржуване ним рішення не містить положень статті 56 і 59 Господарського кодексу України, але суд не може погодитись із тим, що спірне рішення їм суперечить, чи являється не правомірним і не чинним у звязку із цим.

Оскільки, стаття 56 тільки надає визначення, що субєкт господарювання це господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства. А стаття 59, на момент прийняття рішення, взагалі мала іншу редакцію, яка передбачала, що припинення субєкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Проте аналіз змісту спірного рішення та норм статей 104-109 Цивільного кодексу України у їх взаємозвязку із положеннями Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» дають підстави для висновку, що спірне рішення прийнято як раз з урахуванням особливостей припинення юридичної особи у формі реорганізації шляхом злиття, на підставі діючих законів.

Зокрема, статті 104-109 Цивільного кодексу України передбачають стадії процесу припинення юридичної особи у формі реорганізації шляхом злиття, і цей процес не є одномоментним. Прийняття рішення щодо припинення юридичної особи у такій формі, і юридично, і фактично, тільки запускає цей процес, а не констатує факт вже завершеного процесу припинення без створення правонаступника, на чому наполягав позивач.

Тому, недаремно, положення частини 9 і 13 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» виокремлюють як різні реєстраційні дії, державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи та державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами.

При цьому суд враховує, що для проведення такої реєстраційної дії як припинення юридичної особи в результаті її реорганізації через злиття, в силу наведених норм, надання реєстратору рішення із вже визначеним правонаступником не є обовязковим. Не передбачено визначення цього одразу і положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, а також Кодексу законів про працю України, на чому наполягав позивач. Отже, правонаступник може бути визначений міською радою, і пізніше.

Таким чином, з огляду на викладене і пакет документів, які необхідно надати для здійснення кожної з наведених вище реєстраційних дій, і які визначені частиною 1, 9 і 13 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» суд констатує, що не визначення відповідачем правонаступника двох юридичних осіб, що реорганізуються шляхом злиття, одразу, не свідчить про незаконність чи необґрунтованість прийнятого рішення, або про безпідставність чи порушення норм Цивільного і Господарського кодексів України, а також норм Закону України ««Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань»» на чому наполягав позивач, оскільки це спростовано судом.

І також, суд не погоджується із доводами позивача про те, що оскаржуване ним рішення суперечить положенням статей 36, 49? Кодексу законів про працю України, оскільки перша норма містить підстави для припинення трудового договору, а друга порядок вивільнення працівників, проте спірним рішенням не вирішуються питання ні першого, ні другого характеру.

Суд не поділяє точку зору позивача щодо того, що пунктом 5 спірного рішення ОСОБА_4 міської ради передбачено безумовне звільнення всіх працівників Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» чи Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» або ж імперативне доручення чи вимога директорам цих юридичних осіб здійснити таке звільнення в обовязковому порядку.

Така позиція позивача є надуманою, оскільки навіть буквальне тлумачення змісту цього пункту дає підстави стверджувати, що ним, з правової точки зору, на директорів юридичних осіб, що реорганізуються покладено частину функцій комісії з припинення цих юридичних осіб, зокрема проведення звільнення працівників у відповідності до вимог чинного законодавства України. Що прямо допускається положеннями частини 3 статті 105 Цивільного кодексу України, в редакції, що була чинна на час прийняття спірного рішення, і саме це, не враховано позивачем.

А мовно-стилістичний, граматично-логічний та юридичний аналіз словосполучень, використаних у змісті пункту 5 рішення, підтверджує такий висновок. Що також узгоджується і з показаннями свідків: ОСОБА_7, як розробника проекту рішення, ОСОБА_8, як голови постійної комісії, що попередньо розглядала цей проект, та письмовими поясненнями міського голови міста ОСОБА_5 якими, у їх сукупності, підтверджується, що метою прийняття спірного рішення є економія бюджетних коштів хоча і за рахунок у тому числі оптимізації трудових ресурсів, але не ліквідація обох юридичних осіб чи імперативне звільнення всіх працівників без дотримання діючого законодавства, як вважав позивач. І, що важливо, встановлена судом мета прийняття рішення повністю узгоджується з положеннями частини 1 статті 16, частини 7 статті 60 та частини 1 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які у своєму взаємозв`язку передбачають гарантію самостійного вирішення місцевою радою будь-яких питань у процесі управління комунальним майном, у тому числі керуючись принципом економії.

Разом з цим, суд погоджується з доводами позивача в аспекті наявності законодавчих гарантій недопущення звільнення всіх працівників юридичної особи автоматично, так би мовити тільки по факту проведення реорганізації, оскільки навіть у випадку реорганізації юридичної особи шляхом злиття, норми Кодексу законів про працю України щодо кожного конкретного працівника повинні дотримуватись. Більш того, суд згоден і з тим, що за загальним правилом реорганізація юридичних осіб шляхом їх злиття має своїм наслідком правонаступництво для утвореної юридичної особи і щодо прав та обовязків за трудовими договорами. Однак суд знову нагадує, що спірне рішення, не має своїм предметом вирішення питання щодо затвердження штатного розпису правонаступника чи звільнення хоча б якогось конкретного працівника з тих, що перебувають у трудових правовідносинах з вказаними юридичними особами. А тому подальше дотримання процедури вивільнення працівників, не є предметом судового розгляду.

Як вже вказувалось вище законом, який відповідно до Конституції України визначає засади організації та діяльності, а також правового статусу органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 30 частини 1 статті 26 названого закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Отже, прийняття рішення щодо реорганізації юридичних осіб комунальної форми власності, входить до виключної компетенції міської ради, і таке рішення повинно прийматись виключно на пленарному засіданні, що є способом прийняття такого рішення.

Разом з цим, відповідно до положень частини 1 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до відання ради, з числа її депутатів обираються постійні комісії ради.

А з огляду на положення частини 14 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради.

Регламентом ОСОБА_4 міської ради Луганської області сьомого скликання є Регламент затверджений рішенням цієї ради від 17 грудня 2015 року №2/1 (надалі Регламент), копію якого було залучено до матеріалів справи (а.с.159-178 тому 1).

Серед іншого, порядку підготовки питань, які вносяться на розгляд ОСОБА_4 міської ради присвячено розділ ІІІ Регламенту.

Положення пункту 1 передбачають, що питання на розгляд сесії вносяться міським головою за 20 робочих днів до початку сесії у відповідності з планом роботи сесії та рішеннями прийнятими міською радою. Такі питання вносяться у вигляді проекту рішення із супровідною запискою, листком узгодження та розсилкою на паперових носіях та у електронному вигляді.

Обставини встановлені судом у цій справі, підтверджують доводи позивача в тій частині, що питання про реорганізацію Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» не було включено до плану роботи ради на 2016 рік.

Однак суд не може погодитись із тим, що при прийнятті спірного рішення, у звязку із цим, були порушені вимоги цього пункту та пунктів 1 і 4 Розділу ІІ та пункту 3 Розділу VIII, оскільки пункт 2 розділу ІІІ Регламенту допускає можливість внесення на розгляд чергової сесії додаткових питань, які не були передбачені планом та рішеннями ради за умови їх внесення міському голові постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом, депутатськими групами і фракціями чи загальними зборами громадян у письмовому вигляді не пізніше ніж за 20 робочих днів до початку сесії.

Суд не має сумнівів у тому, що пропозиція щодо розгляду питання про реорганізацію вказаних юридичних осіб була внесена міському голові депутатами, як пояснив представник відповідача, та із дотриманням всіх умов пункту 2, оскільки вже 28 грудня 2015 року, тобто за 20 робочих днів до початку сесії (з урахуванням вихідних, святкових і перенесеного робочого дня) проект рішення був оприлюднений на офіційному сайті ОСОБА_4 міської ради (а.с.138-145,179, пояснення представника відповідача). При цьому суд вважає, що дотримання положень пункту 2 Регламенту, в частині надання проекту рішення з листком узгодження та на паперових носіях і у електронному вигляді для депутатів, як субєктів звернення не є обовязковим, оскільки положеннями пункту 4 цього ж розділу Регламенту передбачено, що проект рішення за дорученням міського голови чи міської ради можуть готувати не тільки ініціатор розгляду відповідного питання, а й відповідні виконавчі органи міської ради.

А одним із таких органів, з огляду на зміст «Положення про відділ молоді та спорту ОСОБА_4 міської ради Луганської області» (а.с.11-17 тому 2) являється цей відділ, начальник якого згідно пункту 7.8. має компетенцію на внесення пропозицій щодо розгляду на засіданнях виконавчого комітету ради та сесіях ради питання, що належать до компетенції відділу та розробляє відповідні рішення. І, що важливо, положення пунктів 1.3., 1.9.,2.2.,2.6.,2.7.,3.4.,3.6.,3.11.,3.20.,3.21. вказаного положення свідчать про те, що начальник цього відділу дійсно мав компетенцію на розробку і доопрацювання спірного рішення, у тому числі на засіданні постійної комісії з соціальних питань, і отримав доручення на це, що підтвердив як свідок.

Звертають на себе увагу і положення пункту 5.2. розділу ІІІ Регламенту, які передбачають, що перед узгодженням проекту рішення з відповідними виконавчими органами ради, їх розробники оприлюднюють їх на офіційному сайті ради за 20 робочих днів до дати їх розгляду на сесії, а це допускає можливість оприлюднення проекту за 20 робочих днів без наявності листка узгодження, і як наслідок без розсилки цих документів на паперових носіях та у електронній формі.

Суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що встановлені судом обставини свідчать про те, що положення абзаців другого і третього пункту 4 Розділу ІІІ Регламенту, при внесенні на розгляд постійної комісії першого проекту рішення не були дотримані. Однак, у тому числі через це, запропонований проект рішення був повернутий постійною комісією із соціальних питань на доопрацювання.

Слід відзначити, що зміст Положення про постійні комісії ОСОБА_4 міської ради сьомого скликання (а.с.135-137 тому 1) свідчить про наявність компетенції на вирішення питання щодо реорганізації Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», у тому числі розгляд проекту відповідного рішення, саме у постійної комісії з соціальних питань.

Разом з цим, суд не може погодитись із тими доводами позивача, що положення пунктів 1-7 Розділу ІІІ Регламенту слід застосовувати кожного разу, і у такій суворій послідовності, якщо питання у формі рішення що пропонується винести на розгляд сесії, вже одного разу було опубліковано та надано на розгляд постійної комісії, яка повернула проект на доопрацювання, як у випадку, що розглядається.

Оскільки аналіз змісту наведених положень Регламенту, свідчить про викладення в них стандартної моделі підготовки проекту будь-якого рішення, що пропонується винести на розгляд ради, тобто коли проект рішення проходить усі стадії підготовки за один раз, і необхідності у його доопрацюванні не має. До того ж факт не повернення секретарем міської ради другого проекту рішення розробнику, на підставі пункту 6 Розділу ІІІ Регламенту, у даному спорі, що розглядається, є аргументом, який підтверджує висновок суду та позицію відповідача щодо можливості внесення на розгляд ради проекту рішення, що був схвалений постійною комісією після його доопрацювання, і як наслідок зміни його редакції.

Також суд враховує, що за показаннями свідка ОСОБА_8, який є головою постійної комісії з соціальних питань, при поверненні першого проекту рішення на доопрацювання, він допустив і повідомив розробника проекту рішення про можливість повторного розгляду постійною комісією проекту рішення про реорганізацію після його доопрацювання, і вимоги щодо необхіності повторного проходження другим проектом усіх етапів підготовки ним не висувались.

А згідно пункту 5 і 9 Розділу ХХ Регламенту, саме голова постійної комісії організує її роботу, скликає і веде засідання комісії, пропонує порядок денний, організує роботу по виконанню рішень комісії; при цьому засідання комісії скликаються, по мірі необхідності.

Тому суд не бачить порушень у тому, що змінений проект рішення був внесений на розгляд постійної комісії вже через чотири дні, і ця комісія підтримала проект та внесла питання у формі другого проекту рішення про реорганізаці на розгляд найближчої чергової сесії. До того ж протокол засідання постійної комісії від 25 січня 2016 року (а.с.89 тому 1) свідчить про наявність кворуму, дотримання підстав та процедури розгляду і прийняття рішення по означеному питанню, що передбачені Регламентом (у тому числі пунктами 3 і 9) та положенням про постійні комісії ОСОБА_4 міської ради.

Положення пункту 8 Розділу ІІІ Регламенту, відповідачем при прийнятті рішення порушеними не були, оскільки виконавчий комітет попередньо розглянув проект рішення про реорганізацію Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх» (а.с.84 тому 1).

Суд погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що виключна компетенція на прийняття рішення щодо реорганізації юридичних осіб комунальної форми власності належить міській раді, і що рішення виконавчого комітету саме по цьому питанню і саме для міської ради носить виключно допоміжний характер, оскільки такий висновок повністю узгоджується з положеннями частини 2 статті 11, пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України». При цьому суд погоджується і з тими зауваженнями представника відповідача, що узгоджувати із виконавчим комітетом змінений проект рішення щодо реорганізації немає підстав, оскільки Регламент визначає тільки попереднє його схвалення, що вочевидь залишає можливість його подальшої зміни у процесі обговорення. І, до речі, суттєвої зміни у правовому сенсі попередньо схваленого виконавчим комітетом проекту рішення про реорганізацію не відбулось, оскільки власне питання про реорганізацію вирішено, але його виконання розділено на два окремі, але пов`язані етапи: спочатку проведення процесу реорганізації до стадії затвердження передавального акту, а потім створення правонаступника із здійсненням супутніх дій.

І, як вже було встановлено судом, доцільність погодження іншого проекту рішення про реорганізацію, зокрема без визначення правонаступника одразу, ґрунтується на особливості такої форми припинення юридичних осіб як реорганізація шляхом злиття, що узгоджується з положеннями частин 1, 9 і 13 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Позивач вважав, що проект рішення в порушення пункту 5.1. Розділу ІІІ Регламенту, не був погоджений належним чином для його внесення на розгляд ради через відсутність погодження проекту фінансовим управлінням.

Однак положення підпункту 3 пункту 5.1. вказують на те, що з фінансовим управлінням погоджуються не всі, а тільки ті проекти рішень, виконання яких повязано з фінансуванням або матеріальними витратами бюджету.

Але із змісту спірного рішення не вбачається, що його виконання повязано з фінансуванням або матеріальними витратами бюджету. Однак, якби рішення передбачало створення правонаступника одразу, суд погоджується із тим, що погодження проекту з фінансовим управлінням було б обовязковим, що власне і було передбачено першим проектом рішення у пункті 11 (а.с.138-139 тому 1). Проте спірним рішенням створення правонаступника не передбачено, і тому залучення фінансового управління не є необхідним.

Порушення інших пунктів розділу ІІІ Регламенту (пункти 10-14) позивачем не доведено, а суд перевірив їх дотримання за матеріалами справи і порушень не знайшов. Усі обовязкові елементи, передбачені як структура кожного рішення міської ради пунктом 1 Розділу IV Регламенту, спірне рішення має.

Порушення відповідачем пункту 1 Розділу V Регламенту теж не підтверджуються, оскільки винесення спірного проекту рішення, яке зачіпає інтереси населення міста, на публічне обговорення є правом, а не обовязком ОСОБА_4 міської ради. Проте відповідач, як це і передбачено цим пунктом, оприлюднив проект рішення для публічного обговорення на офіційному сайті, тобто кожен житель міста, у тому числі і депутат могли взяти участь у процесі прийняття рішення, зокрема подати свої зауваження, заперечення чи пропозиції. До речі за наслідками обговорення проекту на засіданні постійної комісії, його відправили на доопрацювання. А обовязку знову оприлюднювати проект рішення, навіть змінений, Регламентом не передбачено, і це є логічним, оскільки мета оприлюднення будь-якого проекту рішення місцевої ради це реалізація принципу гласності своєї діяльності та забезпечення участі у процесі рішення всіх хто цього бажає, що і було досягнуто фактом оприлюднення першого варіанту проекту оскаржуваного позивачем рішення.

Що стосується проведення сесії ради, на якому 27 січня 2016 року власне і було прийнято оскаржуване позивачем рішення, то надана суду виписка із протоколу засідання сесії (а.с.18-20 тому 2) свідчить про дотримання положень і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і положень розділів IX-XII Регламенту, як під час включення питання про реорганізацію до порядку денного, так і під час його обговорення і голосування.

Обговорення проекту рішення на засіданні сесії показало, що всі депутати, що хотіли висловити свої пропозиції, зауваження і навіть заперечення, зробили це. Однак, більшістю голосів, відкритим голосуванням, рішення про реорганізацію, в редакції запропонованій постійною комісією з соціальних питань і підготовлене відділом молоді та спорту, було прийнято. І у цьому, отримав свій прояв принцип демократії в роботі міської ради.

Отже, усі доводи позивача щодо порушення процедури і способу прийняття спірного рішення спростовуються наданими відповідачем доказами.

А встановлені судом обставини та зроблені висновки на їх основі, з урахуванням норм права, що підлягали застосуванню для перевірки оспорюваного позивачем рішення, свідчать про відсутність підстав для визнання спірного рішення протиправним чи нечинним, а також його скасування.

З урахуванням цього, також, суд вважає очевидним, що спірне рішення впливає, але жодним чином не порушує права чи обовязки позивача, як директора Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» ОСОБА_4 міської ради Луганської області, а також на його права, свободи чи законні інтереси позивача, як працівника цього підприємства. Тому, принципу пропорційності при прийнятті рішення, порушено не було.

Саме рішення ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 27 січня 2016 року №5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», що було встановлено вище і підтверджується викладеними вище мотивами і висновками, прийняте:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (зокрема, частиною 1, 3 статті 140, частиною 1 статті 143 Конституції України, а також положеннями пункту 30 частини 1 статті 26, статей 46,47,59,60,71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»);

- з використанням повноваження, з метою, з якою це повноваження надано (зокрема, економне використання комунального майна);

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (тут суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_7 яка засвідчила, і що підтверджується положенням про відділ, що проект рішення був розроблений відділом молоді та спорту, що має компетенцію, у тому числі на розгляд і затвердження кошторисів доходів і видатків, плани асигнувань і штатні розписи підпорядкованих відділу комунальних закладів, до яких відносяться і ті, що реорганізуються, а також компетенцію на вжиття заходів щодо удосконалення організації їх роботи та ефективного використання бюджетних коштів на їх утримання. Тобто, цей відділ в особі начальника мав необхідний обсяг повноважень на самостійне з`ясування і урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення щодо реорганізації підпорядкованих йому комунальних закладів);

- з урахуванням прав осіб на участь у процесі прийняття рішення (оскільки проект рішення був попередньо оприлюднений);

- без порушення принципу рівності перед законом (оскільки матеріали справи не містять доказів упередженості відповідача у процесі прийняття рішення, на що звернув увагу позивач);

- з дотримання вимог розумності, розсудливості або виваженості, і добросовісності (про що свідчать встановлені судом обставини у справі).

Отже, при прийнятті спірного рішення, положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України були дотримані повністю. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на все вище викладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат, відсутні.

Отже, керуючись статтями 1-7,17-20,23,24,69-72,76-80,86,99,122-154,158-163,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради Луганської області, міського голови міста Рубіжне ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Голова комісії з реорганізації ОСОБА_6 про визнання протиправним, не чинним та скасування рішення ОСОБА_4 міської ради Луганської області від 27 січня 2016 року №5/59 «Про реорганізацію шляхом злиття Комунальної установи «Міський центр фізичної культури та спорту» та Комунального закладу «ОСОБА_4 центр фізичного здоровя населення «Спорт для всіх», відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не проводити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Д.С. Коваленко