Справа № 815/684/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/684/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 03 березня 2016 року, Одеський окружний адміністративний суд закрив провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування постанови від 09.03.2015 р. ВП № 46798396 про стягнення виконавчого збору в розмірі 122 495,51 грн.; про скасування постанови від 02.03.2015 р. ВП № 46798396 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки Постановою Пленуму ВАС України вказано, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дій, та рішення про поновлення на роботі. Апелянт також зазначає, що виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання, яка, у разі її невиконання, самостійно виконується примусово у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

За таких обставин, апелянт вважє, що оскаржені ним постанови мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Київський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження по справі, суд першої інстанції встановив, що з позовом до Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування постанов: про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню про стягнення солідарно з нього та з іншої особи суми коштів по цивільній справі № 520/10841/13-ц, за виконавчим документом, який виданий Київським районним судом м. Одеси від 13.03.2014 року.

Також суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є стороною по виконавчому провадженню, яке відкрито на підставі виконавчого листа по цивільній справі № 520/10841/13-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси від 13.03.2014 року.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 181 КАС України, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року, розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи положення Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» № 3 від 13 грудня 2010 року (із змінами та доповненнями) та правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, 11 листопада 2015 року, 24 лютого 2016 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір, який виник між сторонами має розглядатись за правилами цивільного судочинства, оскільки позивач є стороною виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого у цивільній справі, а нормами ЦПК встановлений порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта та його представника, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є постанови від 02.03.2015 р. ВП № 46798396 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 24) та від 09.03.2015 р. ВП № 46798396 про стягнення виконавчого збору в розмірі 122 495,51 грн. (а.с. 21)

Оскаржені постанови винесені державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого листа, виданого 11.04.2014 р. Київський районним судом м. Одеси по цивільній справі № 520/10841/13-ц (а.с. 19).

ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження - боржником.

Апеляційний суд, з урахуванням приписів ст. 2, 17, 181 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових та інших рішень на підставі виконавчих документів, за винятком тих, які видано за результатами розгляду цивільних, господарських, кримінальних справ у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

При цьому апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13 січня 2016 року розглянувши справу № 6 - 2850 цс 15, дійшов правового висновку щодо правил розмежування юрисдикції у справах за скаргами на дії державного виконавця, відповідно до якого у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ. У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Апеляційний суд не встановив підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України.

При цьому апеляційний суд, з враховуючи приписи ст. ст. 5, 8, 244-2 КАС України зазначає, про помилковість посилання апелянта, як на підставу для скасування оскарженої постанови, на Постанову Пленуму ВАС України № 3 від 13.12.2010 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність закриття провадження по справі предметом оскарження в якій є постанови державного виконавця, винесені в рамках виконання судового рішення, ухваленого13.03.2014 р. за правилами ЦПК України, а скаржником є сторона виконавчого провадження - боржник, та відповідач у цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 17, 181, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 29 квітня 2016 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець