Справа № 1170/2а-3064/11
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 року Справа № 1170/2а-3064/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового засідання Сириці І.О.,

за участі представників позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов дочірнього підприємства «Кіровоградтепло»товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії»(далі Підприємство) до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Підприємство звернулося до суду з позовом до фіскального органу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 травня 2011 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за лютий 2011 року на 239095 грн. та накладено штрафну санкцію 1 грн.

Представник позивача підтримала вимоги заяви.

Стверджувала, що від укладення договорів поставки з ПП «НВК «Енергобудсервіс»(далі Підприємство 2) впродовж лютого 2011 року настали реальні правові наслідки, що обумовлювались ними.

А тому, вважає, що позивач правомірно сформував в податкових деклараціях з податку на додану вартість того звітного періоду суми податкового кредиту за цими правочинами.

Представник відповідача заперечила стосовно задоволення позову, мотивуючи тим, що договори, котрі уклав позивач зі згаданим контрагентом впродовж періоду, який перевірявся, не спрямовувались на реальне настання наслідків, що обумовлювалися ними.

На її думку, доказом того є довідка перевірки діяльності Підприємства 2.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов належить задовільнити з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що є підставами звернення.

Так, 01 липня 2009 року та 15 лютого 2011 року позивач та Підприємство 2 уклали договори поставки (продукція виробничо-технічного характеру), асортимент яких визначається видатковими накладними (а.с.16-24).

Згідно видаткових накладних за лютий-березень 2011 року Підприємство 2 поставило позивачу товар на загальну суму 1195475,35 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 239095 грн.) (а.с.47-72).

Податкові накладні на загальну суму 239095 грн. виписані впродовж лютого 2011 року (а.с.28-46).

Підприємство сплатило Підприємству 2 кошти шляхом безготівкового банківського переказу на його рахунок впродовж лютого 2011 року (а.с.171, 187-204).

Представник позивача зазначив, що доставку продукції здійснювало Підприємство 2, не залишивши їм товарно-транспортні накладні.

16 травня 2011 року відповідач провів невиїзну документальну позапланову перевірку діяльності позивача стосовно взаємовідносин з Підприємством 2 впродовж лютого 2011 року, за результатом якої складено акт, в котрому зазначено виявлені порушення (а.с.8-13).

Проводячи перевірку, ревізори досліджували документи первинного та бухгалтерського обліку позивача.

Так, вони дійшли висновку, що правочини, котрі уклали позивач та Підприємство 2 є нікчемними, оскільки не спрямовувались на настання реальних наслідків, які обумовлювались ними.

Як доказ того зазначили довідку перевірки Підприємства 2.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та виніс податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2011 року, яким Підприємству збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 239095 грн. та накладено штрафну санкцію 1 грн. (а.с.76).

06 травня 2011 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності Підприємства 2 впродовж лютого 2011 року (а.с.116-118).

Проводячи перевірку, ревізори дійшли висновку, що Підприємство 2 впродовж цього часу укладало договори стосовно придбання та подальшого продажу продукції, які не спрямовувались на реальне настання правових наслідків, котрі обумовлювались ними.

За результатом проведення цієї перевірки фіскальний орган не виносив податкового повідомлення-рішення та інших рішень негативного характеру стосовно платника податку (а.с.115).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, довідка перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі довідку вивчає керівник фіскального органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобовязана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції субєкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що фіскальний орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатом проведення перевірки діяльності Підприємства 2 податкова інспекція не винесла жодного рішення та не звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів, котрі уклав платник податків, в тому числі і з позивачем, нехтуючи повноваженнями, передбаченими пунктом 11 частини 1 статті 10 Закону України «Про Державну податкову службу в Україні», та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд дійшов висновку, що керівник податкового органу не погодився з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклало Підприємство 2.

Отже, фіскальним органом враховані податкові зобовязання Підприємства 2 з податку на додану вартість за договорами, котрі укладені з позивачем.

Проводячи перевірку діяльності Підприємства, податкові ревізори посилались на довідку перевірки Підприємства 2, як незаперечні докази недійсності правочинів позивача.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення фіскального органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, тощо.

З огляду на те, суд дійшов висновку, що відповідач не надав доказів щодо недійсності правочинів, які уклали позивач та Підприємство 2.

За таких обставин рішення відповідача щодо визначення позивачу розміру грошового зобовязання та штрафних санкцій з податку на додану вартість за лютий 2011 року є необґрунтованим і протиправним.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів (які не бажав оцінювати відповідач про проведенні перевірки) стосовно виконання ним та його контрагентом зобовязань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку позивача (податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, фотографії обладнання, акти інвентаризації) (а.с.16-74, 78-88, 171, 187-204).

Оскільки фіскальний орган не намагався перевірити обставини, які зафіксовані у згаданих письмових документах, тому суд не вправі ставити їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з цих питань, то перейняв би на себе повноваження фіскального органу, що є недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Таким чином, Підприємство включило до податкового кредиту з податку на додану вартість суми коштів за договорами з Підприємством 2 відповідно до пункту 2 статті 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг)).

Отже, позов необхідно задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції від 31 травня 2011 року, яким дочірньому підприємству «Кіровоградтепло»товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії»збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за лютий 2011 року на 239095 грн. та накладено штрафну санкцію 1 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства «Кіровоградтепло»товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії»судові витрати у сумі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2012 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3