Справа № 810/534/16
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року 810/534/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно - пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 25.01.2016.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 25.01.2016 щодо ОСОБА_1, під час перетину державного кордону України у аеропорту "Бориспіль", начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби "Бориспіль-1", Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", старшим лейтенантом ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, з мотивів викладених у письмових запереченнях та зазначив, що рішення про відмову у перетинанні державного кордону було винесене на підставі частини 2 статті 8 Закону України "Про прикордонний контроль". Просив суд у задоволенні позову відмовити.

В призначений день та час у судове засідання сторони не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Через канцелярію суду під представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд вирішив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3.

Як убачається з матеріалів справи, 14.05.2015 Державною міграційною службою України, за ініціативою Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення про заборону вїзду на територію України строком на пять років громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (KEDIYA LEV AN).

Так, 15.05.2015 листом № 8-2870/2-15 до Адміністрації Державної прикордонної служби України надіслано доручення про заборону вїзду в Україну строком на 5 років зазначеному вище іноземному громадянину.

Незважаючи на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_1, 25.01.2016 намагався перетнути державний кордон України, в чому начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби "Бориспіль-1", Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", старшим лейтенантом ОСОБА_2 було відмовлено рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства.

Вважаючи дане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли суд зазначає наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" (далі - Закон № 1710-VI).

Відповідно до статті 8 Закону № 1710-VI, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; 3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Так, частиною першою статті 14 Закону № 1710-VI передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі пункту 2 частини першої статті 8 Закону України "Про прикордонний контроль", з причин того, що відносно громадянина ОСОБА_1 є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду.

Статтею 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, серед іншого, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

На виконання зазначеного обов'язку статтею 20 зазначеного Закону органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов'язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право створювати і використовувати в інтересах розвідки, контр розвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі у боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції інформаційні системи, у тому числі банки даних щодо осіб, які перетнули державний кордон України, осіб, які вчинили правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, у посадових осіб ДПСУ наявні обов'язок та відповідне право, закріплені Законом, щодо не пропуску осіб через державний кордон у передбачених Законом випадках.

Окремо слід зазначити, що механізм надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів - правоохоронних, розвідувальних органів та ДМС щодо осіб, які перетинають державний кордон визначає Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 № 280 (далі - Порядок № 280).

Так, відповідно до пунктів 3, 4, 17, 20 Порядку № 280, доручення Держприкордонслужбі надаються уповноваженими державними органами відповідно до їх компетенції та за наявності підстав, визначених законом. Доручення надсилаються на адресу органу Держприкордонслужби, визначеного Адміністрацією Держприкордонслужби (надалі - орган Держприкордонслужби). Виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в'їзду в Україну або виїзду з України.

У разі відмови особі у перетинанні державного кордону у зв'язку з виконанням доручення, уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону оформляється відповідно до ст. 14 Закону України № 1710 рішення про відмову у перетинанні державного кордону.

З метою визначення послідовності дій посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, які здійснюють прикордонний контроль у разі виявлення в пунктах пропуску осіб, стосовно яких виконуються доручення правоохоронних і розвідувальних органів, і визначення взаємодії органів охорони державного кордону з правоохоронними і розвідувальними органами Наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 09.06.2011 № 412, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2011 за № 972/19710, затверджено «Порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних і розвідувальних органів, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з правоохоронними і розвідувальними органами» (Далі -Порядок № 412), у відповідності до пункту 5 якого обробка інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) та формування баз даних відомостей про осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних органів (далі - оперативні бази даних), здійснюються виключно з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України (надалі - система Гарт-1), яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно - телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 № 810, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07.11.2008 № 1086/15777.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 412, у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи "Гарт-1", інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів, доповідає старшому зміни прикордонних нарядів або старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску про виявлення особи, якій заборонено в'їзд в Україну, передає йому паспортний документ особи та не пропускає її через державний кордон. У цьому ж випадку старший прикордонних нарядів повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи "Гарт-1" інформації про заборону в'їзду в Україну виявленій особі, особу через державний кордон не пропускає та відмовляє їй у перетинанні державного кордону України. Рішення про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю або особі без громадянства оформляється у порядку, визначеному статтею 14 Закону України "Про прикордонний контроль".

Згідно пункту 5 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого Наказом Адміністрації Держприкордонслужби України № 810 від 30.09.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.11.2008 за № 1086/15777 (Далі - Положення № 810), система "Гарт-1" створюється і використовується з метою своєчасного та достовірного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

Крім того, пунктом 2.4 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.2011 року № 946, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 р. за № 1564/20302, передбачено, що у разі виявлення в пункті пропуску службовою особою Державної прикордонної служби України іноземця, якому уповноваженим органом заборонено в'їзд в Україну, але в паспортному документі якого відмітки "Заборонено в'їзд в Україну терміном на..." немає, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, вказаного в базі даних осіб, яким заборонено в'їзд в Україну.

З аналізу норм чинного законодавства убачається, що на відповідача, як на посадову особу покладено відповідні обов'язки щодо не пропуску іноземців при в'їзді в Україну за наявності відповідного обмеження, прийняття рішення про відмову у перетині державного кордону та проставляння відмітки в паспортному документі про заборону в'їзду, що ним і було зроблено.

Як убачається з пояснень представника позивача, на його думку Рішення про заборону в`їзду від 14.05.2015 не стосується позивача, оскільки даним рішенням заборонено в`їзд на територію України строком на п`ять років громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4.

В той же час, як позивачем по справі є громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 Ліван Вахтангович, а тому це фактично різні особи.

Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на таке.

Так, 17.02.2016 до ДМС надійшов лист Департаменту карного розшуку Національної поліції України про те, що відомості в прізвищі громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Ліван (KEDIYA LEVAN), ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно рахувати, як ОСОБА_1 (KEIDIA LEVAN), ІНФОРМАЦІЯ_1, так як це одна і та сама особа.

Крім того, як убачається з листа Державної міграційної служби від 24.02.2016 №8-1061/1-16 ДМС було проведено перевірку в ході якої отримано інформацію від Департаменту карного розшуку Національної поліції України про те, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Ліван (KEDIYA LEVAN), ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 (KEIDIA LEVAN), ІНФОРМАЦІЯ_1, - це одна і та сама особа.

Відповідне доручення щодо заборони вїзду в Україну строком на 5 років громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 (KEIDIA LEVAN), ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Так, частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, що регулює питання, пов'язанні з організацією та діяльністю Державної прикордонної служби України, її функціями та повноваженнями, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Відтак у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.