Справа № 803/360/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року Справа № 803/360/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом самозайнятої особи ОСОБА_3 до Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 09.03.2016 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 09.03.2016 року, податкового повідомлення-рішення № від 09.03.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Самозайнята особа ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Нововолинська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 09.03.2016 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 09.03.2016 року, податкового повідомлення-рішення № від 09.03.2016 року в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Нововолинською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність - ОСОБА_3 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 26.01.2016 року по 08.02.2016 року. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт № 80/66/1300/НОМЕР_1 від 22.02.2016 року.

Відповідно до висновків вказаного акта, контролюючим органом виявлено порушення вимог пункту 4 частини 1 статті 1, частини 3 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (Закон № 2464-VI), внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 71242,07 грн., в тому числі за 2013 рік на 39374,82 грн., за 2014 рік на 31867,25 грн.; порушення вимог статті 138, пункту 177.4 статті 177, пункту 178.3 статті 178, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (ПК України), у звязку із чим підлягає донарахуванню та сплаті податок на доходи фізичних осіб за 2013-2014 роки в сумі 3729,32 грн., в тому числі за 2013 рік - 3665,26 грн., за 2014 рік 64,06 грн.

На підставі акта перевірки від 22.02.2016 року Нововолинською ОДПІ прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_2 від 09.03.2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 71242,07 грн. Крім того, Нововолинською ОДПІ прийнято рішення № від 09.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 9092,95 грн. Також відповідачем 09.03.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в загальному розмірі 5171,66 грн., в тому числі 3729,32 грн. основний платіж, 1442,34 грн. штрафні санкції.

Позивач вважав протиправними і просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_2 від 09.03.2016 року, № від 09.03.2016 року про застосування штрафних санкцій та податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2016 року в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4661,66 гривень з наступних підстав.

ОСОБА_3 є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) в силу пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464. Як визначено абзацом четвертим частини восьмої статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Відповідно до частини другої статті 9 цього Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Позивачем у визначений чинним законодавством України строк подавались податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013, 2014 роки, при цьому, вказані у них суми чистого оподатковуваного доходу були базою нарахування єдиного внеску, як це визначено пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464. Отримані доходи та документально підтверджені витрати за перевірений період позивачем було відображено в Книзі обліку доходів і витрат. Загальна сума річного доходу, вказана у податковій звітності співпадає з загальними річними показниками Книги обліку доходів і витрат.

Позивач вказує, що жодний нормативно-правовий акт не вимагає від самозайнятої особи проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період календарний рік, не містить посилань при проведенні розрахунку єдиного внеску на книгу обліку доходів та витрат, єдиною вимогою виступає відповідність річній податковій декларації.

Отже, звітним періодом для нарахування єдиного внеску для позивача є календарний рік, а сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації про майновий стан і доходи, поданій контролюючому органу. Оскільки за результатами проведеної перевірки контролюючим органом не встановлено порушень при формуванні оподатковуваного (чистого) доходу, при цьому, позивачем було дотримано порядку і строків подачі звітності про майновий стан та доходи, а загальна сума річного доходу співпадає з загальними річними показниками Книги обліку доходів і витрат, тому ОСОБА_3 правомірно сформовано зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а страхові внески сплачені своєчасно в повному обсязі.

Також позивач зазначає, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про завищення витрат є хибними, враховуючи наступне.

ОСОБА_3 орендує приміщення площею 50,2 кв.м. на підставі договору оренди від 01.09.2005 року. За користування даним приміщенням умовами договору встановлено місячну оплату комунальних послуг в цілому за 72,2 кв.м. Додатковою угодою до договору оренди було встановлено, що орендна плата за користування приміщенням складає щомісячно 1500 грн., в тому числі щомісячна оплата за комунальні послуги в цілому за 72,2 кв.м. загальної площі квартири. Вартість договору оренди за 1 кв.м. в договорі не передбачено.

Позивач зазначає, що податковим органом було зроблено висновок про завищення витрат на основі того, що ОСОБА_3 зайво сплачувала орендну плату за 22 кв. м., проте вказані висновки є хибними, оскільки орендна плата здійснювалась на виконання договору. Жодним нормативно-правовим актом не встановлено права податкового органу встановлювати ціну в договорі, крім того, статтею 762 Цивільного кодексу України прямо вказано, що ціна встановлюється договором найму, а не актом перевірки. Також ОСОБА_3 вказує, що відповідачем в акті перевірки не наведено жодного посилання на невідповідність ціни, встановленої договором оренди приміщення, рівню ринкових цін.

Крім того, позивач вказує на необґрунтованість висновків податкового органу про завищення витрат на суму 16500 грн. шляхом включення до їх складу витрат, не повязаних з провадженням господарської діяльності. Зазначає, що між нею та ОСОБА_4 було укладено договір про співпрацю, за умовами якого позивачу надавались послуги інформаційно-консультаційного характеру, проте витрати на оплату таких послуг, на думку податкового органу, не є необхідними для провадження професійної діяльності, здійснюваної ОСОБА_3 З такими висновками відповідача позивач не згодна, оскільки нормами ПК України не передбачено будь-якого переліку витрат для самозайнятих осіб, крім того, наказом ДПС України від 24.12.2012 року №1185 встановлено перелік витрат, необхідних для провадження певного виду незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса, зокрема удосконалення професійної діяльності, і з даного переліку вбачається, що він не є вичерпним. Також позивач вказує на наявність документів, які підтверджують отримання позивачем послуг: договору про співпрацю, актів приймання-передачі виконаних робіт, платіжних доручень.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що оскаржувані вимога про сплату недоїмки, рішення про застосування штрафних санкцій та податкове повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 4661,66 гривень є протиправними та просить їх скасувати.

Відповідно до письмових заперечень проти адміністративного позову № 57/03-19-10-04 від 13.04.2016 року (а.с. 97-103) відповідач його вимог не визнав і просив в його задоволенні відмовити.

Відповідач зазначає, що у ході перевірки було встановлено, що до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб, позивачем було включено витрати по виконанню договору з ОСОБА_4, а також було встановлено, що ОСОБА_3 зайво сплачує орендну плату за 22 кв.м. Відповідач вказує, що є очевидним те, що вказані оплата оренди та отримання консультативних послуг будь-яким чином не використовуються у діяльності позивача, а тому нею понесено зайві витрати, які не повязані з незалежною професійною діяльністю.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладено обовязок, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством. Пунктом 2 частини першої статті 7 цього ж Закону встановлено, що Єдиний внесок, для осіб, які провадять нотаріальну діяльність, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Таким чином, нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивачем має здійснюватися за календарний рік, однак, при цьому слід виходити із щомісячної суми доходу (прибутку) з урахуванням максимальної величини бази нарахування і мінімального страхового внеску за місяць. А тому, посилання позивача на те, що звітним періодом для нього є календарний рік не звільняє його від обовязку вести облік доходів та здійснювати нарахування єдиного внеску за результатами діяльності у кожному календарному місяці. Обсяг фактично отриманого доходу позивачем у кожному місяці Нововолинською ОДПІ було визначено в ході проведення перевірки на підставі наданих приватним нотаріусом документів, зокрема, Книги обліку доходів і витрат.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає вимогу про сплату боргу №Ф- від 09.03.2016 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 09.03.2016 року та податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2016 року правомірними, а позовні вимоги безпідставними. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з наступних мотивів та підстав.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 09.03.2016 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 09.03.2016 року, податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2016 року, прийняті відповідачем як субєктом владних повноважень, перевірялися на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятих вимоги, рішення про застосування фінансових санкцій та податкового повідомлення-рішення, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, Волинським обласним управлінням юстиції (реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 76), свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5764 від 06.06.2005 року, перебуває на обліку в Нововолинській ОДПІ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Вид діяльності за КВЕД: 74.11.2 - нотаріальна та інша юридична діяльність.

Відповідно до наказу Нововолинської ОДПІ "Про проведення документальної планової перевірки" № 24 від 16.01.2016 року, відповідачем з 26.01.2016 року по 08.02.2016 року проведено планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_3, щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт № 80/66/1300/НОМЕР_1 від 22.02.2016 року.

Результати вказаної перевірки викладено в акті № 80/66/1300/НОМЕР_1 від 22.02.2016 року. Відповідно до висновків акта перевірки контролюючим органом виявлено порушення пункту 4 частини 1 статті 1, частини 3 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (Закон № 2464-VI), внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 71242,07 грн., в тому числі за 2013 рік на 39374,82 грн., за 2014 рік на 31867,25 грн.; порушення вимог статті 138, пункту 177.4 статті 177, пункту 178.3 статті 178, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (ПК України), у звязку із чим підлягає донарахуванню та сплаті податок на доходи фізичних осіб за 2013-2014 роки в сумі 3729,32 грн., в тому числі за 2013 рік - 3665,26 грн., за 2014 рік 64,06 грн. (а.с. 9-17).

На підставі акта перевірки від 22.02.2016 року Нововолинською ОДПІ прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_2 від 09.03.2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 71242,07 грн. (а.с. 19). Крім того, Нововолинською ОДПІ прийнято рішення № НОМЕР_3 від 09.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 9092,95 грн. (а.с. 20), та винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в загальному розмірі 5171,66 грн., в тому числі 3729,32 грн. основний платіж, 1442,34 грн. штрафні санкції. (а.с. 18).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Позивач, як платник єдиного внеску, відповідно до статті 6 Закону № 2464 зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною третьою статті 7 Закону № 2464 визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з підпунктами 178.4, 178.6 статті 178 ПК України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Облік доходів та витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність ведуть у Книзі обліку доходів і витрат, форма та порядок ведення якої було затверджено Наказами Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 № 1025, що діяв до 18 жовтня 2013 року (Порядок № 1025), Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481, чинному, станом на день розгляду справи (Порядок № 481).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1025 дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік). Пунктом 9 Порядку № 481 визначено, що дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Протягом 2012-2014 років діяли Порядки формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 08 жовтня 2010 року № 22-2 (Порядок № 22-2); затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 454 (Порядок № 454).

Відповідно до пункту 3.4 Порядку № 22-2, який кореспондується із пунктом 3.4 Порядку № 454, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

Відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача за 2013 рік становить 201516,00 грн., яка була базою нарахування єдиного внеску в розмірі 18635,98 грн. за ставкою 34,7% (а.с. 22-23, 26). Відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача за 2014 рік становить 195821,00 грн., яка була базою нарахування єдиного внеску в розмірі 20544,48 грн. за ставкою 34,7% (а.с. 24-25, 27).

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, які подавались ОСОБА_3 до Нововолинської ОДПІ протягом 2013-2014 років, суми чистого оподаткованого доходу, зазначені в деклараціях про майновий стан і доходи, були перенесені позивачем до звітів про суми нарахованого єдиного внеску. Загальна сума річного доходу, вказана у податковій звітності співпадає з загальними річними показниками Книги обліку доходів і витрат самозайнятої особи ОСОБА_3

Оскільки позивачем як фізичною особою, що провадить незалежну професійну діяльність, обчислено базу нарахування єдиного внеску з дотриманням вимог Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме, виходячи із суми чистого доходу, що визначено в податковій декларації про майновий стан і доходи то вимога про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_2 від 09.03.2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 71242,07 грн., є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується рішення Нововолинською ОДПІ № НОМЕР_3 від 09.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 9092,95 грн., то враховуючи те, що ОСОБА_3 у відповідності до вимог чинного законодавства обраховано та сплачено єдиний внесок з отриманих доходів за 2013-2014 роки, з підстав, які суд обґрунтував при наданні оцінки правомірності вимоги про сплату боргу, тому нею і не було порушено вимоги статті 9 Закону № 2463-VI.

З врахуванням викладеного, оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню

Щодо підставності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 09.03.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Також пп. 177.4.1. - 177.4.4. п. 177.4. ст. 174 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1 - 177.4.3, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 178.3 статті 178 ПК України визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Нововолинська ОДПІ під час перевірки констатувала, що позивачем завищено витрати за період, що охоплювався, зі сплати орендної плати за 22 кв.м приміщення, яке не використовувалося у її господарській діяльності, та витрати в сумі 16500 грн. по взаємовідносинах із ОСОБА_4 які не стосуються її професійної діяльності.

Однак, з такими висновками суд не погоджується.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди приміщення від 01.09.2005 року (а.с. 28), та додаткової угоди №3 до даного договору від 01.01.2014 року (а.с.29) позивач орендує приміщення площею 50,2 кв.м. За користування даним приміщенням умовами договору встановлено місячну оплату комунальних послуг в цілому за 72,2 кв.м. Додатковою угодою до договору оренди було встановлено, що орендна плата за користування приміщенням складає щомісячно 1500 грн., в тому числі щомісячна оплата за комунальні послуги в цілому за 72,2 кв.м. загальної площі квартири. Вартість договору оренди за 1 кв.м. в договорі не передбачено.

Виконання умов вказаного договору оренди підтверджується наданими позивачем актами прийому передачі робіт (наданих послуг) за період 2013-2014 років (а.с. 30-53), відповідно до яких щомісячна плата становила 1500 грн.

Проаналізувавши умови договору оренди суд приходить до висновку, що в даному випадку ОСОБА_3О, 72,2 кв. м. приміщення не орендувались, а вартість орендної плати встановлена на рівні витрат за комунальні послуги за цю площу. Тобто, плата за комунальні послуги фактично є орендною платою за приміщення, яке використовується ОСОБА_3 у своїй діяльності.

Тому, з врахуванням викладеного нею правомірно включено ці суми до складу витрат так як вони повязанні з її господарською діяльністю.

Також судом встановлено, що між ОСОБА_4 (сторона 1) та ОСОБА_3 (сторона 2) було укладено договір про співпрацю (а.с. 54). Відповідно до умов вказаного договору сторона 1 за необхідності та за усним зверненням сторони 2 зобовязується забезпечити надання нових знань, фахових навичок з метою використання їх стороною 2 в своїй професійній діяльності (консультаційні послуги) повязаних із державною реєстрацію обєктів нерухомого майна.

За умовами даного договору ОСОБА_4 надано відповідні послуги за період січень грудень 2013 року на суму 16500 грн. Виконання умов вказаного договору підтверджується ОСОБА_2 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та платіжними дорученнями, що, в свою чергу, підтверджує оплату отриманих послуг позивачем. (а.с. 55-68). В актах приймання-передачі виконаних робіт зазначено перелік послуг, які надаються, їх вартість та наявні усі необхідні реквізити. Вказані витрати на отримання консультаційних послуг належним чином відображені та включені до податкової звітності, відображені у Книзі обліку доходів і витрат.

Проаналізувавши зміст укладеного договору, вимоги Закону України «Про нотаріат». Порядку підвищення кваліфікації нотаріусів, консультантів державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, помічників приватних ноніусів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2014 року № 1422/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2014 року за № 1046/25823, суд приходить до висновку що нотаріус на власний розсуд та виходячи з власних потреб оновлює, поглиблює та розширює свої професійні знання, уміння та навички. Чинним законодавством не встановлено обмежень щодо вибору виду підвищення кваліфікації.

Тому з врахуванням викладеного, враховуючи зміни у законодавстві, які набрали чинності з 01.01.2013 року в частині здійснення реєстраційних функцій нотаріусами при реєстрації обєктів нерухомого майна, надані за договором послуги стосуються здійснення професійної діяльності ОСОБА_3, а відповідно включаються до витрат, повязаних із здійсненням господарської діяльності за відповідний період.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2016, в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4661,66 грн. (основний платіж 3729,32 грн., штрафні санкції 932,34 грн.) винесено із порушенням ПК України, є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Інші доводи представника відповідача не спростовують висновків, зроблених в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України слід присудити на користь позивача всі здійснені ним і документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинської ОДПІ (а.с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу № Ф- від 09 березня 2016 року в сумі в сумі 71242,07 грн., рішення № НОМЕР_3 від 09 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за своєчасно не нарахування єдиного внеску в сумі 9092,95 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області №000411300 від 09 березня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4661,66 грн. (основний платіж 3729,32 грн., штрафні санкції 932,34 грн.)

Присудити на користь самозайнятої особи ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в сумі 849,97 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 11 травня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк