Справа № 819/2724/14-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Справа № 876/727/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Гудима Л.Я.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У листопаді 2014 року позивач ТзОВ «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення № від 14.11.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 8848,75 грн. (в тому числі 7079 грн. за основним платежем і 1769,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), та № від 14.11.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 14136,25 грн. (в тому числі 11309 грн. за основним платежем і 2827,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відповідач у суді першої інстанції подав заперечення на позов у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 р. позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області № та № від 14.11.2014 року.

З цією постановою суду першої інстанції від 11.12.2014 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення судом норм матеріального права при винесенні оскарженої постанови, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, а відтак вважає її такою, що підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про те, що за результатами податкової перевірки встановлено нереальність проведення господарських операцій між позивачем і ТзОВ «БТК Євробуд» щодо придбання лічильників газу G4 - 5 штук, монтажних комплектів - 5 штук, лічильників газу G10 - 3 штуки, оскільки відсутні перевізні та інші належні первинні документи на вказані товари. Отже у відповідача відсутнє право на включення до складу витрат вартості товару від ТОВ «БТК Євробуд». Також при перевірці встановлено, що до складу податкового кредиту позивачем безпідставно включено придбання котла димохідного «Вісман» - 1 штука у ПП «Велес-ЛВ», оскільки операції по взаємовідносинах із ПП «Велес-ЛВ» не мали реального товарного характеру.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року в справі № 819/2724/14-а та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у суді апеляційної інстанції подав заперечення на апеляційну скаргу у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 р. без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем Тернопільською ОДПІ в період із 21.10.2014 року по 27.10.2014 року проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача ТзОВ «ВТК «СК-Пласт» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 06.01.2011р. по 31.12.2012р.. За результатами перевірки складено Акт від 03.11.2014р. № 8258/19-18-22-02-10/37457704 (а.с. 30-40 Т.1).

У висновках вказаного акту перевірки вказано, що позивачем порушено: п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.4, п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138 ПК України, внаслідок чого занижено суму податку на прибуток на 7079 грн., в тому числі по періодах: 3 кв. 2011р. - 5156 грн., 4 кв. 2011р. - 1102 грн., 1 кв. 2012 р. - 761 грн., 2 кв. 2012 р. - 60 грн., а також порушено: п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.4 ст.198 ПК України, чим занижено суму ПДВ на 11309 грн., в тому числі по періодах: за квітень 2012р. - 2516 грн., за червень 2012 р. - 3166 грн., за липень 2012р. - 2003 грн., за вересень 2012р. - 357 грн., за грудень 2012 р. - 3267 грн..

На підставі вказаного Акту перевірки від 03.11.2014 р. відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 14.11.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 8848,75 грн. (в тому числі 7079 грн. за основним платежем і 1769,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), та № від 14.11.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 14136,25 грн. (в тому числі 11309 грн. за основним платежем і 2827,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 11, 12 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності вказаних вище ППР від 14.11.2014 р. і наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: - доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; - інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (п. 135.1. ст. 135 ПКУ, у редакції станом на 03.11.2014 р.).

Дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 135.4.1. ст. 135 ПКУ).

Дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (п. 137.1 ст. 137 ПКУ).

З вищенаведеного видно, що дохід від реалізації товарів визначається виключно в момент реалізації товарів згідно документів, що підтверджують такий факт.

Для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи у вигляді суми попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 136.1.1 ПКУ).

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Крім цього, пунктом 14.1.181 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1 ст. 187 ПКУ).

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Із змісту апеляційної скарги та Акту податкової перевірки від 03.11.2014 року видно, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на твердженнях ДПІ про нереальний і безтоварний характер правочинів укладених між позивачем і ТОВ «БТК Євробуд» та ПП «Велес-ЛВ».

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що реальність укладення, фактичне виконання та настання правових наслідків за розглядуваними господарськими договорами і об'єктивність інформації в первинних документах за цими договорами підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, усі контрагенти на час укладення господарських договорів і їх виконання були діючим суб'єктами господарювання.

Здійснення позивачем господарських операцій із ТОВ «БТК Євробуд» підтверджується: - видатковими накладними за вересень, жовтень 2011 р., - оборотно-сальдовими відомостями; - картками рахунку; - картками обліку товарів; - податковими накладними; - реєстрами отриманих і виданих податкових накладних; - матеріалами використання ТМЦ у господарській діяльності (а.с. 184-201, 244-248 Т.1, 1-2 Т.2).

Здійснення позивачем господарських операцій із ПП «Велес-ЛВ» підтверджується: - договором купівлі-продажу від 05.09.2011 р.; - податковими і видатковими накладними за 05.09.2011 р.; - реєстрами отриманих і виданих податкових накладних (а.с. 246-250 Т.1).

Отже, податкова інспекція прийшла до помилкового висновку, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є не тільки попередня оплата або авансовий платіж а й сума коштів зверх даних платежів, які ще не поступили на підприємство і товар по даних господарських операціях не був переданий власнику, а саме покупцеві, що суперечить ст. 187 ПК України.

Крім того, податкова інспекція прийшла до помилкового висновку про неправомірність віднесення до податкового кредиту з податку на додану вартість господарських операції з ТОВ «БТК «Євробуд» та ПП «Велес-ЛВ» посилаючись на відсутність таких господарських операції. Апелянт вказує на відсутність товарно-транспортних накладних на поставку товару, а також на неможливість провести зустрічні звірки з даними підприємствами, однак суд вважає, що такий висновок податкової інспекції не має належного обґрунтування.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Л.Я. Гудим

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04.05.2016 року.