Справа № 597/1260/15-а 2-а/597/4/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Справа № 876/906/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про визнання незаконними дій управління та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд до управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області та просив визнати дії Управління ДСНС України в Тернопільській області в частині звільнення позивача зі служби цивільного захисту незаконними; визнати нечинними накази Управління ДСНС України в Тернопільській області №613 від 11.11.2015 року про скасування наказу Управління ДСНС України в Тернопільській області №368 від 02.07.2015 року щодо увільнення позивача від виконання обов'язків та №260 від 12.05.2015 року щодо звільнення позивача зі служби цивільного захисту в частинах, що стосуються ОСОБА_2; зобов'язати Управління ДСНС України в Тернопільській області увільнити позивача від виконання обов'язків у зв'язку з призовом на строкову військову службу з 12.05.2015 року із збереженням за ним займаної посади та середньої заробітної плати (грошового забезпечення) до дня фактичної демобілізації, понесені судові витрати по даній справі стягнути з відповідача в користь позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що звільнений із служби цивільного захисту незаконно, оскільки згідно ст.119 ч.3 Кодексу Законів про працю України за працівниками призваними на строкову військову службу до дня фактичної демобілізації зберігається місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток.

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року в справі №597/1260/15а адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року в справі №597/1260/15а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно контракту про проходження служби цивільного захисту №354/14 від 28.05.2014 року укладеного між позивачем та Державною службою України з надзвичайних ситуацій в особі начальника Управління ДСНС України в Тернопільській області Лукавого Є.Т. та трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 28.05.2014 року на ім'я ОСОБА_2, позивач з 02.06.2014 року по 12.05.2015 року проходив службу в ДСНС України в Тернопільській області.

Згідно наказу Управління ДСНС України в Тернопільській області №260 від 12.05.2015 року позивача було звільнено із служби цивільного захисту у зв'язку з призовом на строкову військову службу, виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення.

Наказом Управління ДСНС України в Тернопільській області №368 від 02.07.2015 року наказ №260 від 12.05.2015 року скасовано та наказано увільнити позивача від виконання обов'язків з 12.05.2015 року до дня фактичної демобілізації, зберегти за позивачем займану посаду і середню заробітну плату до дня фактичної демобілізації, виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за відпрацьований період.

Однак, вищевказаний наказ скасовано 11.11.2015 року наказом Управління ДСНС України в Тернопільській області №613, яким наказ Управління ДСНС України в Тернопільській області №260 від 12.05.2015 року щодо звільнення позивача із служби цивільного захисту наказано вважати чинним.

Відповідно до частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Ця норма визначає предметну підсудність адміністративних справ також за суб'єктним критерієм. Виняток становлять справи, щодо яких Кодексом адміністративного судочинства України встановлено іншу підсудність, справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності названих органів та їх посадових осіб у справах про адміністративні проступки, справи, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

У даній справі відповідачем є Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Тернопільській області - орган державної влади.

Отже, спір повинен був вирішуватися Тернопільським окружним адміністративним судом.

Заліщицький районний суд Тернопільської області вирішив спір з порушенням правил предметної підсудності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана справа вирішена неповноважним судом, а це у відповідності до ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Щодо суті спору, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Необхідність додаткових гарантій як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям, реалізуючи таким чином вищезгадані положення Конституції України.

Так, Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» регулюються відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне (продовольче, речове), грошове забезпечення (компенсацію за піднайом жилого приміщення), охорону здоров'я та безоплатне лікування.

Держава забезпечує соціальну та професійну адаптацію військовослужбовців, які звільняються з військової служби.

За всіма громадянами, які призвані під час мобілізації на військову службу, гарантовано зберігаються місце роботи, посада, середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Одночасно вони отримують грошове забезпечення як військовослужбовці.

Військовозобов'язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці, внаслідок чого на них розповсюджуються пільги, передбачені Законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», та інших нормативно-правових актів.

Згідно частини другої, третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності (зміни внесені Законом України від 27.03.2014 р. № 1169-VII, які набрали чинності з 01.04.2014 року).

Також внесено зміни до статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме встановлено, що працівникам, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, гарантується збереження місця роботи, посади і середнього заробітку.

Відповідно до Закону України від 15.01.2015 р. № 116-VIII, який набрав чинності 08.02.2015 р., частину 2 статті 39 зазначеного Закону, викладено у новій редакції, відповідно до якої за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Вказаними нормами не передбачено винятків/виключень щодо можливості звільнення особи, яка призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до вимог цього Закону.

Системний аналіз вказаних спеціальних норм дає підстави для висновку, що у разі, якщо особа вже призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період, що має місце в даному випадку, вказана особа, незалежно від попередньо займаної посади (місця роботи), надалі не може бути звільнена з посади у строк раніше ніж через рік, незалежно від виникнення у подальшому (після мобілізації) підстав для звільнення, що належить до визначених Конституцією України додаткових конституційних гарантій військовослужбовцям при виконанні конституційного обов'язку при проходженні державної служби особливого характеру, які не можуть бути обмежені в силу наведених вище норм Конституції України.

Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення № 613 від 11 листопада 2015 року вищевикладене не враховано, а відтак таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання Управління ДСНС України в Тернопільській області увільнити позивача у зв'язку з призовом на строкову військову службу від виконання обов'язків з 12 травня 2015 року із збереженням посади та середньої заробітної плати до дня фактичної демобілізації не підлягає задоволенню, так як це є втручанням в його дискреційні повноваження, що не може бути виправдано з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Оскільки наказ № 613 від 11 листопада 2015 року є протиправним і підлягає скасуванню, залишається чинним попередній наказ Управління ДСНС України у Тернопільській області від 02 липня 2015 року № 368, яким позивача увільнено від виконання обов'язків до дня фактичної демобілізації зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати у відповідності до норм чинного законодавства.

Отже, права позивача поновлені шляхом скасування оскаржуваного наказу № 613 від 11 листопада 2015 року.

Таким чином апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області задовольнити частково, постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2016 року в справі №597/1260/15а скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області № 613 від 11 листопада 2015 року «Про внесення змін до наказів Управління» в частині, що стосується ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 06.05.2016 року