Справа № 804/15900/15
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гончарової І.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату борг (недоїмки), -
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
З огляду на викладене, враховуючи, що матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а також зважаючи на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін в поярдку письмового ролвадження.
Розглянувши подані до суду документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.
З 15.09.2015 року по 05.10.2015 року посадовими особами Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції (далі за текстом - Криворізька південна ОДПІ) була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1, рнокпп НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012.р по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 31.01.2012р. по 31.12.2014р.
За наслідками проведеної перевірки був складений Акт про результати документальної перевірки за №182/1701/НОМЕР_1 від 12.10.2015 року, у висновку якого зазначено про порушення ФОП ОСОБА_1:
- пункту 138.2 статті 138. підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, в редакції, що діяла до 01.01.2015 року (далі - ПК України), що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 555 544.75 грн., у тому числі: за 2013 рік - на суму 359 482,3 грн., 2014 рік - на суму 196 062,45 грн.;
- пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464, з урахуванням вимог частини 11 статті 8 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), що призвело до заниження єдиного соціального внеску у сумі 57 801,04 грн.. у тому числі: за 2013 рік -27 752.92 грн., 2014 рік - 30 048.12 грн.
За результатами перевірки на підставі висновків акту винесено оскаржувані рішення, а за результатом адміністративного оскарження - вимогу.
Щодо заниженого оподатковуваного доходу (бази нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску) суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.
Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.
Відповідно до пп. 2.4 п. 2 "Про Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704), первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Згідно з п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.
В обґрунтування висновку про заниження оподатковуваного доходу (бази нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску) податковий орган посилається на безтоварність господарських операцій з контрагентами в перевірярємий період. Натомість в даній справі судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 як покупцем та ТОВ "Альтера Трейд" укладено договір поставки №01/08 від 01.08.2013 року на придбання продукції (товару). При складанні договору використовувались надані контрагентом копії наступних документів: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ "Альтера Трейд" від 29.08.2012 року, свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ від 01.06.2013 року, довідка управління статистики. Факт підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеною угодою з ТОВ "Альтера Трейд" підтверджено первинними бухгалтерськими документами, а саме надані: видаткові накладні, рахунки, податкові накладні. Транспортування здійснювалось транспортом Позивача автомобілем MAN 8-180 зі складу Постачальника, підтвердженням поставки товару є товарно-транспортні накладні.
Також між ФОП ОСОБА_1 як покупцем та ТОВ "Еліт Трейд Компані" укладено договір поставки №01/11 від 01.11.2013 року на придбання продукції (товару). При складанні договору використовувались надані контрагентом копії наступних документів: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ "Еліт Трейд Компані" від 22.07.2013 року, свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ від 01.09.2013 року, довідка управління статистики. Факт підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеною угодою з ТОВ "Еліт Трейд Компані" підтверджено первинними бухгалтерськими документами, а саме надані: видаткові накладні, рахунки, податкові накладні. Транспортування здійснювалось транспортом Позивача автомобілем MAN 8-180 зі складу Постачальника, на підтвердження поставки товару складені товарно-транспортні накладні.
Підтвердженням фактичного здійснення поставки товару від ТОВ "Твінінг Тайм" є належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, а саме видаткові накладні, податкові накладні, рахунки, товарно - транспортні накладні.
На підтвердження придбання товару від ТОВ "Ділмакс Трейд" до перевірки були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи: договір поставки №28/07-3 від 28.07.2014 року зі специфікаціями №1, №2, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки, товарно-транспортні накладні.
На підтвердження придбання товару від ТОВ "Юніт Інвест" до перевірки були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи: податкові накладні, видаткові накладні, рахунки, товарно-транспортні накладні.
На підтвердження придбання товару від ТОВ "Люкс Лайт Груп" до перевірки були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи від 18.07.2015 року: податкова накладна, видаткова накладна, рахунок та банківські документи.
На підтвердження придбання товару від ТОВ "Ілана Плюс" до перевірки були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи: договір поставки №7 від 01.04.2013 року, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки, товарно-транспортні накладні.
Підставами для донарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску контролюючим органом зазначено отримання довідок та податкової інформації про неможливість проведення зустрічних звірок по контрагентам: ТОВ "Ілана плюс", ТОВ "Інтернет магазин", ТОВ "Альтера Трейд", ТОВ "Еліт Трейд компані", "Твінінг Тайм", ТОВ "Юніт Інвест", ТОВ "Ділмакс Трейд". ТОВ "Люкс Лайт Груп".
Крім того Криворізькою південною ОДПІ зазначено, що імпортний товар придбавався ФОП ОСОБА_1, постачальниками не був імпортований або придбаний. Так, зазначено, що згідно даних ЄРПН та підсистеми "Дані митниці" АІС "Податковий блок" вищезазначеними контрагентами отримано імпортний товар з однією номенклатурою, а реалізовано іншу продукцію (пересорт товару).
Реальність виконання операцій між позивачем та ТОВ "Ілана плюс", ТОВ "Інтернет магазин", ТОВ "Альтера Трейд", ТОВ "Еліт Трейд компані", ТОВ "Твінінг Тайм", ТОВ "Юніт Інвест", ТОВ "Ділмакс Трейд", ТОВ "Люкс Лайт Груп", підтверджена належним чином складеними первинними документами, оцінка даним правовідносинам надана раніше.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що отримання довідок та податкової інформації про неможливість проведення зустрічних звірок по контрагентам не є підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску контролюючим органом з огляду на те, що дії з проведення зустрічних звірок та складання відповідного акту (довідки) є лише процедурним заходом зі збору податковим органом інформації щодо дотримання платником податкового законодавства у рамках податкового контролю.
Відповідно до пункту 73.5 статті 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.
Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.
Суд зазначає, що вчинення податковими органами дій по проведенню зустрічних звірок прямо передбачено у повноваженнях органів державної податкової служби. Тобто, дії по проведенню зустрічних звірок є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством.
Відповідно до підпункту 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України № 236 від 22 квітня 2011 року, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.
В методичних рекомендаціях щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України № 236 від 22.04.2011 року не встановлено чіткої форми складання за результатами проведення/не можливості проведення зустрічних звірок довідок/актів.
Крім того, в методичних рекомендаціях щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок відсутні будь-які заборони працівникам органів ДПС за результатами проведених/не проведених зустрічних звірок в довідках/актах зазначати висновки, які були зроблені за наслідками проведеної чи не проведеної звірки.
Суд зазначає, що складення акту про неможливість проведення зустрічної звірки є обставиною, що не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача з огляду на той факт, що висновки акту є службовим документом, носієм доказової інформації.
Таким чином, лише сам факт наявності господарських відносин з контрагентом, який порушує податкове законодавство, якщо фіктивність таких відносин не встановлена судом, не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків, оскільки останній може бути необізнаний стосовно таких порушень та дійсних намірів тих фізичних осіб, кі представляють його контрагента.
Таким чином, висновки податкового органу про заниження оподатковуваного доходу (бази нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску) спростовуються матеріалами справи. З огляду на зазначене позовні вимоги про скасування оскаржуваних рішень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо заниження єдиного соціального внеску, суд зазначає, що згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування
Як убачається з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст 7 Закону України № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 25 Закону України № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 25 Закону України № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Як убачається з ч. 3 ст. 25 Закону України № 2464-VI, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з вимогами ч. 14 ст. 25 Закону України № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Судом встановлено та обґрунтовано вище неправомірність висновків податкового орагну щодо заниження бази нарахування єдиного соціального внеску, а тому вимога підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судові витрати розподілити відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова