Справа № 803/2497/15
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року Справа № 876/10460/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальсько-пресове підприємство» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії, стягнення суми бюджетного відшкодування,

встановив:

У серпні 2015 року позивач ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, Головного Управління ДКС України у Волинській області, в якому просив: 1) скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.03.2015 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 2269 грн., № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 1218949 грн. і застосування 609474,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій, № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 82594,50 грн., в тому числі 55063 грн. за основним платежем та 27531,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; 2) зобов'язати Ковельську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області надати Головному Управлінню ДКС України у Волинській області висновок із зазначенням, що сума 1276281 грн. підлягає відшкодуванню з бюджету; 3) стягнути суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1276281 грн. з Державного бюджету України на користь позивача.

Відповідач Ковельська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідач Головне Управління ДКС України у Волинській області у суді першої інстанції подав письмові пояснення у яких зазначив, що до Управління Казначейства не надходили висновки Ковельської ОДПІ для повернення бюджетного відшкодування ПДВ на користь ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» по декларації за листопад 2014 року. Крім цього, повернення суми бюджетної заборгованості з ПДВ можливе в порядку безспірного списання коштів державного бюджету за рішенням суду про стягнення надходжень бюджету.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 року, з врахуванням Ухвали цього ж суду від 05.10.2015 року про виправлення описки, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області № , № , № від 02.03.2015 року. Стягнено з Державного бюджету України на користь ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1218949 грн.. В задоволенні решти позовних вимог до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області відмовлено.

З цією постановою суду не погодився відповідач Ковельська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, обставини справи досліджені судом неповно та необ'єктивно, а тому постанова суду від 29.09.2015 року підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що документальною позаплановою виїзною перевіркою (Акт перевірки № 100/03-06-1501-36523079 від 16.02.2015 року) встановлено, що позивач ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» порушив п.44.1 ст.44, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України та завищив податковий кредит за жовтень 2014 року на суму ПДВ у розмірі 1276281 грн., внаслідок чого у листопаді 2014 року товариством завищено суму бюджетного відшкодування на 1218949 грн., завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у розмірі 2269 грн. та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду у розмірі 55063 грн.. Так, в ході перевірки Ковельською ОДПІ було встановлено, що ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» мало взаємовідносини з ТзОВ «Декуріон» за договором поставки від 22.10.2014 р.. Однак, податковим органом було встановлено відсутність поставки придбаного у ТзОВ «Декуріон» товару (обладнання в кількості 22 одиниці) по фінансово-господарських операціях, що стали підставою для формування даних податкового обліку. Тому враховуючи відсутність реального вчинення фінансово-господарських операцій позивача з контрагентом ТзОВ «Декуріон», податковим органом правомірно винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення від 02.03.2015 року.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 29.09.2015 р. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» подав заперечення на апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в засідання суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період з 03.02.2015 року по 09.02.2015 року відповідачем Ковельською ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2014 року та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту ПДВ за листопад 2014 року. За результатами перевірки складено Акт № 100/03-06-1501-36523079 від 16.02.2015 року (а.с. 15-50).

У вказаному акті перевірки зазначено, що позивачем порушено п.44.1 ст.44, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України, завищено податковий кредит за жовтень 2014 року на суму ПДВ у розмірі 1276281 грн., в результаті чого товариством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2014 року на 1218949 грн., завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24) за листопад 2014 року на 2269 грн. та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету за листопад 2014 року на суму 55063 грн..

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 16.02.2015 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення: № від 02.03.2015 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 2269 грн.; № від 02.03.2015 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму 1218949 грн. і застосовано 609474,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій; № від 02.03.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 82594,50 грн., в тому числі 55063 грн. за основним платежем та 27531,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 11-14).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень ДПІ про порушення позивачем вимог податкового законодавства та щодо визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень від 02.03.2015 року, з врахуванням наступного.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що право на податковий кредит у платників ПДВ пов'язано із фактичною сплатою вартості товарів (робіт, послуг) та із наявністю відповідних первинних документів і податкових накладних. Визначальним є реальність існування господарських операцій та факт сплати податку в ціні придбаних товарів (послуг) їх постачальникам.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту Акту податкової перевірки від 16.02.2015 року видно, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства, що мало наслідком винесення 02.03.2015 року ППР № , № та № , ґрунтуються на твердженнях ДПІ про те, що частина залишку від'ємного значення, фактично сплачена по операціях з придбання товарів позивачем у контрагента ТзОВ «Декуріон», не брала участі в розрахунках бюджетного відшкодування (не погашена податковими зобов'язаннями попередніх податкових періодів). Також фінансово-господарські операції ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» з вказаним контрагентом не мали реального характеру через відсутність поставки товару та неможливість звірити фактичну наявність даних товарно-матеріальних цінностей, як об'єктів основних засобів з документами бухгалтерського обліку в ході перевірки інвентаризації основних засобів.

Суд апеляційної інстанції вважає об'єктивними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності вищевказаних тверджень ДПІ.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що реальність укладення, фактичне виконання та настання правових наслідків за розглядуваним господарським договором і об'єктивність інформації в первинних документах за цим договором підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, обоє контрагентів, тобто позивач ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» і ТзОВ «Декуріон», на час укладення господарського договору і його виконання були діючими суб'єктами господарювання.

Суд першої інстанції вірно врахував, що здійснення позивачем господарських операцій із ТзОВ «Декуріон» підтверджується: - договором поставки товару № 50/05-162 Д від 22.10.2014 року, укладеного між позивачем (як покупцем) та ТзОВ «Декуріон» (як продавцем), згідно якого продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити товар; - Специфікацією № 1 до договору поставки товару № 50/05-162 Д від 22.10.2014 року, відносно обладнання в кількості 22 одиниці; - податковою накладною від 31.10.2014 року; - актами прийому-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів; - видатковою накладною та податковою накладною від 31.10.2014 року про отримання позивачем від ТзОВ «Декуріон» товарів на суму 7657686,82 грн. (в тому числі ПДВ 1276281,14 грн.); - платіжними дорученнями від листопада 2014 року; - банківськими виписками по рахунку; - журналом-ордером №6 за листопад 2014 року; - інформацією про дебет-кредит позивача; -матеріалами про використання придбаного обладнання (а.с. 77, 84-89, 98-99, 101-143, 158-164).

З врахування наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарські операції по придбанню позивачем товарів у ТзОВ «Декуріон» відбувалися фактично, були здійснені в межах господарської діяльності цього платника податків, а тому твердження податкового органу про те, що вказана господарська операція фактично не відбувалась і такий договір носить нереальний характер є необґрунтованими і не підтверджуються доказами по справі.

Відповідно до ст.71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що розглядуваний договір між позивачем та ТзОВ «Декуріон» на момент укладення відповідав усім вимогам необхідним для його чинності, не суперечав вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства, сторони договору володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення були вільними і відповідали внутрішній волі сторін договору, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків і такі наслідки наступили.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірні висновки про відсутність в діях позивача порушень п.44.1 ст.44, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України та щодо протиправності оскаржених податкових повідомлень-рішень від 02.03.2015 року.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 1218949 грн..

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1 статті 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації (підпункт «б»).

Згідно з пунктами 200.12, 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Частиною другою пункту 200.15 статті 200 ПК України визначено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування або шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку, або шляхом оформлення (випуску) казначейського фінансового векселя (за згодою платника податків) протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Пунктом 200.23 статті 200 ПК передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, після закінчення встановлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно з яким стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби (пункт 23).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Головне Управління Державної казначейської служби України у Волинській області не отримувало висновку ДПІ щодо здійснення бюджетного відшкодування позивачу ПДВ у розмірі 1276281 грн. та не вчиняло дій (рішень, бездіяльності) щодо відмови у такому відшкодуванні.

Крім цього, із податкової декларації з ПДВ за листопад 2014 року із додатками видно, що позивачем ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» було заявлено до бюджетного відшкодування суму 1218949 грн., а не 1276281 грн., як про це вказано в розглядуваному адміністративному позові (а.с. 69-76).

При цьому, слід зазначити, що вказана вище сума для бюджетного відшкодування була неузгодженою на час заявлення позовної вимоги про її стягнення і на час судового вирішення справи.

Тому, відсутні підстави для примусового стягнення в судовому порядку вказаної суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість покликання позивача на практику Вищого адміністративного суду України, що відображена у постанові від 04.02.2016 року у справі № К/800/44985/15, оскільки у тій судовій справі фактичні обставини були іншими, зокрема, вирішувалось питання щодо правильного способу захисту позивача за обставин протиправної бездіяльності відповідача Житомирської ОДПІ щодо ненадання Управлінню ДКС висновку про бюджетне відшкодування суми ПДВ, в умовах наявного права позивача на таке бюджетне відшкодування.

З врахуванням зазначеного вище, суд апеляційної інстанції також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Ковельської ОДПІ надати Головному Управлінню ДКС України у Волинській області висновок про бюджетне відшкодування.

Таким чином, враховуючи, що постанова суду першої інстанції винесена з частковим порушенням норм матеріального права, тому оскаржену постанову суду від 29.09.2015 року слід скасувати частково, і відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача бюджетного відшкодування з ПДВ.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив :

Апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - задоволити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальсько-пресове підприємство» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії, стягнення суми бюджетного відшкодування - скасувати частково, а саме, в частині стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальсько-пресове підприємство» суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 1218949 грн., і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У решта частині постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.05.2016 року.