Справа № 308/2325/16а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 р. Справа № 876/2961/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2016 року у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про примусове видворення з України,

встановив:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, в якому просить примусово видворити з України громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вважає, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1 підлягає примусовому поверненню за межі України у зв'язку з тим, що був виявлений та затриманий під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску перетинання державного кордону з України в Словаччину в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу, чим порушив законодавство України, зокрема, ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 9 Закону України «Про державний кордон».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2016 року позов задоволений.

Громадянин Вєтнаму ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано при винесенні постанови про відсутність другої підстави для примусового видворення іноземця чи особи без громадянства, яка передбачена ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема, ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Апелянт зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови відповідач був позбавлений можливості добровільно залишити територію України через своє адміністративне затримання.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06 березня 2016 року був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону на напрямку 302 прикордонного знаку на відстані 40м від лінії державного кордону за спробу незаконного перетину державного кордону України з Словаччиною поза межами пункту пропуску, про що складений протокол про адміністративне затримання. При цьому документів, що посвідчують його особу, на момент затримання відповідач не мав.

Т.в.о. начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чорним А.М. 07.03.2016 року прийняте рішення про примусове повернення громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України (а.с.5).

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що вимога Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є обґрунтованою, оскільки встановлено, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

На час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач родичів та близьких громадян України не мав, документи в міграційній службі не реєстрував, трудовою діяльністю не займався, дозволу на працевлаштування не мав, дозвіл на право перебування на території України йому також не надавався, відносно нього було прийнято рішення про повернення за межі України.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16 березня 2012 року «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», судам слід мати на увазі, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворені з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Тобто, із змісту частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2016 року т.в.о. начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чорним А.М. прийняте рішення про примусове повернення громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги.

Також встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідачем не надано доказів звернення до органів міграційної служби з заявою про надання йому статусу біженця чи додаткового захисту в Україні.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано при винесенні постанови про відсутність другої підстави для примусового видворення іноземця чи особи без громадянства, яка передбачена ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема, ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, апеляційний суд зазначає, що при прийнятті т.в.о. начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чорним А.М. рішення про примусове повернення громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, позивачем дотримані вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, які б посвідчували його особу, та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») відсутні.

Враховуючи те, що у відповідача відсутні належним чином оформлений дозвіл на право перебування на території України, відносно нього було прийнято рішення про повернення за межі України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийняття рішення про примусове видворення із України громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2016 року у справі № 308/2325/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Я.С. Попко