Справа № 804/9584/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2015 р. Справа № 804/9584/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс Груп» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-
31 липня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс Груп» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про:
- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.04.2015: № НОМЕР_1 (форми «Р» ) про збільшення грошових зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс - Груп» з податку на прибуток за основним платежем 1510 613,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 755306, 50 грн.;
- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.04.2015 № НОМЕР_2 ( форми «Р») про збільшення грошових зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс - Груп» з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 3763,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1881, 50 грн.
В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивачем зазначено, що Державною податковою інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведена планова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс - Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 16.03.2015 № 405/22-02/36574432. На підставі висновків означеного акту контролюючим органом прийняті оскаржені податкові повідомлення - рішення від 08.04.2015: № НОМЕР_1 (форми «Р»), за яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 1510613,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 755306,50 грн.; № НОМЕР_2 (форми «Р»), за яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 3763,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1881,50 грн.
В означеному акті перевірки від 16.03.2015 № 405/22-02/36574432, контролюючий органу дійшов висновку про неправомірне віднесення позивачем сум до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та включаються до податкового кредиту, за наслідками взаємодії з означеними контрагентами, через те, що, на думку відповідача, такі взаємовідносини не мали реального фактичного характеру. Позивач вказав, що господарські взаємовідносини із ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» мали реальний характер, договірні зобовязання перед позивачем вказаними контрагентами виконані в повному обсязі, в ході вчинених господарських операцій контрагентами складені первинні документи, а роботи виконані фактично, претензії у сторін договорів відсутні, а тому позивачем правомірно сформовані витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, які понесені при виконанні договорів із вказаними контрагентами та правомірно сформовано податковий кредит за наслідками такої взаємодії. За таких обставин, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.04.2015: № НОМЕР_1 (форми «Р»), № НОМЕР_2 ( форми «Р»).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/9584/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2015.
За таких обставин та з урахуванням висновків про не підтвердження господарських операцій ТОВ «Будсервіс Груп» із переліченими вище контрагентами відповідач зазначив, що оскаржені податкові повідомлення - рішення від 08.04.2015: № НОМЕР_1 (форми «Р»), № НОМЕР_2 (форми «Р») є правомірними, обґрунтованими, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у звязку із чим не підлягають задоволенню судом.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
В означеному акті перевірки податковий орган при здійсненні аналізу діяльності ТОВ «Будсервіс груп» у періоді, що перевірявся, дійшов висновку про не підтвердження факту господарських операцій позивача із контрагентами - виконавцями: ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум».
Згідно з висновками означеного акта перевірки від 16.03.2015 № 405/22-02/36574432 перевіркою, зокрема, встановлено порушення:
- п.п. 135.5.4. п. 135.5. ст. 135, п. 138.2, п. 138.10.2. п. 138.10. ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Будсервіс - Груп» занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 1 510615,00 грн.;
- п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями, внесеними Законами України), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3763,00 грн., у тому числі за січень 2013 року на суму ПДВ 2646,00 грн., та за червень 2013 року на суму ПДВ 1117,00 грн.
Такі висновки перевіряючих ревізорів інспекторів Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області ґрунтуються на тому, що ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» не могли здійснювати субпідрядні роботи та надавати послуги на замовлення ТОВ «Будсервіс - Груп, оскільки у зазначених підприємств відсутні трудові ресурси та основні фонди, відсутні ліцензії, відсутні певні види діяльності (КВЕД), а тому первинні документи, складені за наслідками таких господарських операцій, є дефектними. Вказані роботи придбавалися для виконання договорів підряду та послуг, укладених із ТОВ «Будсервіс Груп» із ТОВ «Завод Майстер - Профі Україна», ТОВ «АТБ - Інвест», TOB «Оазіс», ТОВ «Ландшафтбуд», ТОВ «Істрєйт», ТОВ «АТБ - Маркет», ПІІ «Іст Болт Україна», ТОВ «Рубікон Трейдінг», ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», ПАТ «ДТЕК Крименерго», ТОВ «Рітейл Девелопмент», ТОВ «Майстер Буд». Оскільки під час перевірки не підтверджена реальність виконання робіт субпідрядниками на користь ТОВ «Будсервіс - Груп», тому, відповідно, операції з контрагентами - замовниками також не були фактично здійснені.
На підставі акта перевірки від 16.03.2015 № 405/22-02/36574432, Державною податковою інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесені податкові повідомлення рішення від 08.04.2015: № НОМЕР_1 (форми «Р»), за яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 2265919,00 грн. 50 коп., з яких за основним платежем у розмірі 1510613,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 755306 грн. 50 коп.; № НОМЕР_2 (форми «Р»), за яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість ( робіт, послуг) у сумі 5644 грн. 50 коп., з яких за основним платежем у розмірі 3763,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1881 грн. 50 коп.
Дослідивши надані сторонами докази та всі фактичні обставини даної справи, суд не погоджується із позицією відповідача, викладеною в акті від 16.03.2015 № 405/22-02/36574432 щодо не спрямованості правочинів, вчинених між ТОВ «Будсервіс Груп» та ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» на настання реальних правових наслідків, з огляду на таке.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, у якому зазначено з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
В Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, дослідженню судом підлягає факт реальності господарської операції між ТОВ «Будсервіс - Груп» та ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум», і реальність зміни майнового стану першого.
Відповідно до ст. 317 Господарського кодексу України, будівництво об'єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб'єктами господарювання для інших суб'єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду.
Для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Господарські відносини у сфері матеріально - технічного забезпечення капітального будівництва регулюються відповідними договорами підряду, якщо інше не передбачено законодавством або договором сторін. За згодою сторін будівельні поставки можуть здійснюватися на основі договорів поставки.
Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.
До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (як замовником) та контрагентами - підрядниками були укладені договори, за умовами яких останні взяли на себе зобовязання власними або залученими силами виконати підрядні робити на обєктах, визначених такими договорами, або надати послуги з розробки, оформлення та узгодження дозвільної та технічної документації, а саме:
Між ТОВ «Будсервіс - Груп» (як замовником) та ТОВ «Модуль Стандарт» (підрядником) укладений договір підряду на виконання електромонтажних робіт від 02.01.2013 № 0201/1 (а. с. 106 115, т. 2), на підставі якого ТОВ «Модуль Стандарт» взяло на себе зобовязання власними силами виконати комплекс електромонтажних робіт на декількох обєктах, таких як: розподільчий центр № 7 смт. Ювілейне; Євпаторівський РЕМ; пішохідний перехід м. Дніпропетровськ, вул. Газети «Правди»; м. Бровари, вул.. Красовського, 25; магазин АТБ Маркет в м. Алупка; м. Кривий Ріг, Донецьке шосе, 22 В; магазин АТБ Маркет м. Новоміргород, вул. Леніна, 103; магазин АТБ Маркет м. Донецьк, вул. Роздольна, 20 а та ін. Всього вартість робіт за договором становить 5723597,00 грн.
На підтвердження виконання робіт за вказаним договором сторонами підписані акти виконаних будівельних робіт за період: січень липень 2013 року на суму 5723597,00 грн., які містяться в матеріалах справи (а.с. 19-246, т. 3, а.с. 1 - 250, т.4, а.с.16 96, 150 250, т.5, а.с. 20 106, 179 198, т. 6, а.с. 248, т. 6, а.с .56 66, 92-103, 121-145, 214-223, т. 7, а.с. 2-6, а.с.15-41, а.с.43-246, т. 8, а.с. 2-6, 8-11, 17 - 23, 39 - 42, 48 - 95, 97 - 132, 134 183, т. 9).
Виконані роботи ТОВ «Будсервіс Груп» по вказаним договорам оплатило в повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунку позивача, які наявні в матеріалах справи (а.с. 184 250, т. 9 та а.с. 1- 30, т. 10).
В матеріалах справи наявна копія ліцензії ТОВ «Модуль Стандарт» на здійснення будівельних робіт, терміном дії з 08.06.2011 до 08.06.2016.
Між ТОВ «Будсервіс Груп» (замовником) та ТОВ «Форта ком» (підрядником) був укладений договір підряду на виконання будівельних робіт від 01 жовтня 2013 року № 0110/1 та додаткові угоди до нього № 1 від 01.11.2013 та № 2 від 08.01.2014.
Як встановлено судом, на підставі означеного договору ТОВ «Форта ком» виконувало субпідрядні будівельні та електромонтажні роботи, за адресою: розподільчий центр № 7 смт. Ювілейне, а також послуги по узгодженню дозвільної документації для виконання будівельно - монтажних робіт на обєктах м. Біла Церква, вул. Таращанська, 191а.
Виконавцем позивачу виставлені рахунки - фактури від 28.11.2013 №СФ-0000382, від 04.11.2013 №СФ-0000375, від 01.11.2013 №СФ-0000374, від 29.11.2013 №СФ-0000383, від 29.11.2013 №СФ-0000384, від 31.10.2013 №СФ-0000357, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
На підтвердження виконання будівельно - монтажних робіт сторонами підписані акти приймання виконаних будівельних робіт у жовтні та листопаді 2012 року (а.с. 140 249, т. 1, а.с. 1 76, т. 2).
Всього вартість робіт склала 1141000,00 грн.
Виконані роботи ТОВ «Будсервіс Груп» по вказаним договорам оплачені в повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунку позивача, які містяться в матеріалах справи (а.с. 77 83, т. 2 ).
Також, ТОВ «Будсервіс груп» були укладені договори із ТОВ «Ліберум» від 09 серпня 2013 року № 09-8/1, № 09-8/2, № 09-8/3, на підставі яких останній надавав послуги по узгодженню дозвільних документів для виконання будівельно - ремонтних робіт та експлуатації обєкта замовника за адресами: Київська обл. м. Бровари, вул. Кросовського, 25, Київська обл. м. Біла Церква, вул. Ярмарочна, 37а.
Надані послуги прийняті позивачем за актами здачі-прийняття виконаних робіт від 28.08.2013 № 2 до договору від 09.08.2013 № 09-8/2, від 02.09.2013 № 1 до договору від 09.08.2013 № 09-8/3, від 19.08.2013 № 1 до договору від 09.08.2013 № 09-8/1 та від 28.08.2013 №2 до договору від 09.08.2013 № 09-8/2, на загальну суму без ПДВ 340000,00 грн..
Податковий кредит по взаємовідносинам із ТОВ «Ліберум» не формувався, оскільки контрагент на момент здійснення господарської діяльності не був платником податку на додану вартість.
Виконані послуги ТОВ «Будсервіс - Груп» сплачені у 2014 році, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
Між ТОВ «Будсервіс - груп» та ТОВ «Максимум» укладений договір про надання послуг від 09 вересня 2013 року № 09-9/1, згідно додатку №1 на підставі вказаного договору
ТОВ «Максимум» надавало позивачу послуги з оформлення технічної документації для виконання будівельно - ремонтних робіт і експлуатації обєкта замовника, розміщеного за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Кросновського, 25.
На підтвердження надання вказаних послуг за договором від 09 вересня 2013 року № 09-9/1 сторонами підписаний акт здачі - приймання робіт від 07.10.2013 № 1 на суму без ПДВ - 271000,00 грн.
Позивач наголосив на тому, що претензії або зауваження до виконавця ТОВ «Максимум» з його боку відсутні.
Контрагент на момент здійснення господарської діяльності не був платником податку на додану вартість.
Оплату за надані послуги ТОВ «Будсервіс Груп» здійснило в повному обсязі у 2014 році, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
У перевіряємому періоді позивачем були укладені договори з ТОВ «Модум» від 12 липня 2013 року №12-7/1, 19 вересня 2013 року №19-9/1, 12 липня 2013 року №12-7/2, відповідно до яких останній зобовязався надати послуги по узгодженню дозвільних документів для виконання будівельно - ремонтних робіт та експлуатації об'єкта замовника.
В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт, складені та підписані повноважними представниками ТОВ «Модум» та ТОВ «Будсервіс-Груп» на загальну суму без ПДВ 294000,00грн.
Контрагент на момент здійснення господарської діяльності не був платником податку на додану вартість.
За виконані послуги ТОВ «Будсервіс - Груп» сплатило кошти в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
З наведених законодавчих положень випливає, що окрім формальних вимог щодо наявності у платника податків належним чином оформлених податкових документів, визначальною умовою реалізації права платника на податковий кредит (який в подальшому бере участь в розрахунку суми бюджетного відшкодування) є реальність її здійснення в рамках провадження господарської діяльності платника.
Суд зазначає, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку робіт/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватися лише фактом порушення вимог законодавства при веденні підприємствами - постачальниками товарів (послуг) фінансово - господарської діяльності чи фактом порушення вимог податкового законодавства, зафіксованим податковим органом в акті перевірки. Відсутність у підприємства - контрагента основних засобів, складських та інших умов, на що також посилається відповідач, само собою не може свідчити про нереальне вчинення господарської операції з постачання товару.
Стан виконання податкових обовязків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування податкового кредиту з фактом придбання товарів чи робіт/послуг з метою використання в господарській діяльності.
Платник податків (покупець товарів, послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення продавцем.
Допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, адже законами іншого не передбачено.
Під час розгляду справи судом встановлено, що первинні документи, складені ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ст. 853 Цивільного Кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Роботи, виконані субпідрядниками: ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум», прийняті ТОВ «Будсервіс Груп» згідно актів приймання виконаних будівельних робіт, та, в подальшому, в комплексі здані первісним замовникам: ТОВ «Завод Майстер - Профі Україна», ТОВ «АТБ - Інвест», TOB «Оазіс», ТОВ «Ландшафтбуд», ТОВ «Істрєйт», ТОВ «АТБ - Маркет», ПІІ «Іст Болт Україна», ТОВ «Рубікон Трейдінг», ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», ПАТ «ДТЕК Крименерго», ТОВ «Рітейл Девелопмент», ТОВ «Майстер Буд», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (договорами підряду, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами виконаних будівельних робіт), що також свідчить про реальність виконання робіт, оскільки в даному випадку мало місце подвійне прийняття виконаних підрядних робіт: спочатку позивачем, як замовником, в подальшому вже ТОВ «Будсервіс - Груп» передав виконані роботи як підрядник вищеперерахованим підприємствам - замовникам.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Під час розгляду справи судом встановлено, що висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «Модуль Стандарт» ґрунтуються на отриманому від Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська акті від 27.11.2013 № 589/22-02/36906679, за результатами якого встановлено порушення п.44.1 статті 44, ст. 134, п.п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2 статті 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.185.1 ст.185 п. 187.1 ст. 187 п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VІ (із змінами і доповненнями), у звязку з чим ТОВ «Модуль Стандарт» не мало права формувати валові витрати та податковий кредит по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) від підприємств - постачальників, та як наслідок не мало права формувати валові доходи та податкові зобов'язання по операціях з продажу нібито придбаних товарів (робіт, послуг) на підприємства, що відображені у складі податкових зобов'язань ТОВ «Модуль Стандарт» за період з 01.01.2013 по 30.06.2013.
Проте суд зазначає, що оцінюватись при дослідженні господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Суд критично оцінює доводи контролюючого органу щодо ненадання підприємством підтверджуючих документів: журналів обліку та реєстрації відвідувачів, допусків на територію обєктів, інформація про кваліфікацію робітників, інформацію про обладнання , яким виконувались роботи, сертифікати на обладнання, з огляду на те, що журнали обліку та реєстрації відвідувачів, допуски на територію обєктів не є документами бухгалтерського обліку в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підставі яких формується дані податкового обліку. Що стосується ненадання інформації про кваліфікацію робітників, інформацію про обладнання, яким виконувалися роботи, сертифікати на обладнання, суд зазначає, що укладання договорів із ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» було спрямоване на отримання кінцевого результату: виконання підрядних робіт та узгодження дозвільної документації. На підтвердження досягнення сторонами кінцевого результату між ними складені акти приймання виконаних будівельних робіт та акти здачі - приймання послуг, що свідчить про досягнення ТОВ «Будсервіс Груп» мети, з якою укладалися господарські договори із переліченими підприємствами.
Щодо спеціальної правосубєктності контрагентів позивача - виконавців, судом згідно із відомостями, які розміщені на сайті Інформаційно - ресурсного центру (www.irc.gov.ua ), а також із витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які містяться в матеріалах справи встановлено, що всі означені контрагенти на момент господарських правовідносин із позивачем були зареєстровані як юридичні особи, та відповідно даних офіційного сайту Державної фіскальної служби України ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком» мали відповідні свідоцтва платників ПДВ.
Посилання податкового органу на відсутність у виконавців необхідного виду діяльності (за КВЕД) судом не приймається о уваги з огляду на таке.
Державна служба статистики України в своєму листі від 03.11.2011 № 13/3-20/503ПІ, звернула увагу на те, що код виду економічної діяльності не створює прав чи обов'язків для суб'єктів господарювання, виступає припущенням і не є достатнім критерієм для виконання всіх передбачених нормативно - правовими актами умов. Стосовно наявності або відсутності відповідного коду КВЕД у довідці з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) проінформовано, що відповідно до Закону України «Про державну статистику» органи державної статистики здійснюють державний облік та ідентифікацію юридичних осіб і відокремлених підрозділів юридичних осіб (далі - суб'єктів) в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ).
Отже, відсутність відповідного коду КВЕД у субєкта господарювання не вказує про неможливість виконання того чи іншого виду робіт таким субєктом, так як відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України та ст. 3 Цивільного кодексу України загальним принципом господарювання є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 суд витребовував від ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» документи на підтвердження здійснення господарських операцій із ТОВ «Будсервіс - Груп». ТОВ «Форта - Ком», ТОВ «Ліберум» та ТОВ «Модум» надали до суду витребувані документи. Зокрема, ТОВ «Форта - Ком» надало ліцензію, видану Державною архітектурно - будівельною інспекцією України, терміном дії з 20.02.2013 по 20.02.2016. На підтвердження кваліфікації персоналу надані кваліфікаційні посвідчення (а. с. 56 155.т. 19) та документи, на підтвердження достатньої кількості співробітників у штаті підприємства для виконання робіт на користь позивача.

ТОВ «Модум» надало до суду пояснення стосовно виконання робіт на користь позивача, в яких зазначило, що операції з надання послуг ТОВ «Будсервіс Груп» включені лише до податкової декларації з податку на прибуток, у податковій звітності з ПДВ такі правочини не відображені, з огляду на те, що ТОВ «Модум» не було зареєстроване як платник ПДВ.

ТОВ «Ліберум» надало письмові пояснення та копії документів, які погоджувалися на замовлення позивача. Із пояснень ТОВ «Ліберум» встановлено, що операції з ТОВ «Будсервіс Груп» задекларовані виконавцем у податковій звітності з податку на прибуток, оскільки у період взаємовідносин із позивачем ТОВ «Ліберум» не було платником ПДВ.

Таким чином, факт здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» підтверджується встановленими під час розгляду справи фактичними обставинами та наявними копіями первинних документів, а саме: договорами підряду та договорами надання послуг, укладеними із позивачем (в яких позивач виступав виконавцем) та договорами з контрагентами виконавцями: ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум», актами приймання виконаних будівельних робіт та надання послуг, податковими накладними, платіжними дорученнями, банківськими виписками.

Отже, з огляду на вказане вище, висновки відповідача про не підтвердження операцій між позивачем і вищепереліченими підприємствами, а також відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставними та необґрунтованими. Окрім того, із долучених до матеріалів справи податкових декларацій з податку на прибуток та з податку на додану вартість вищевказаних контрагентів судом встановлено відображення останніми результатів господарської діяльності.

Контролюючим органом не доведено наявності дефектів у правовому статусі контрагентів позивача, зокрема, відсутності реєстрації їх як платників податку на додану вартість або припинення як юридичних осіб на час укладання та виконання угод.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України), встановлено, що витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).

Пунктом 135.2. статті 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 136.1.1 та 136.1.2 п. 136.1 ст. 136 ПК України, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи: сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг; суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство - продавець не є платником податку на додану вартість.

Склад витрат та порядок їх визначення передбачені статтею 138 ПК України. Положеннями означеної норми встановлено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1, п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Як визначено в п. 138.2. ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4).

В п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України зазначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відповідач дійшов помилкового висновку про завищення позивачем податку на прибуток приватних підприємств за наслідками укладених договорів із ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум», що призвело до неправомірного визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств та накладення штрафних санкцій за податковим повідомленням - рішенням від 08.04.2015 № НОМЕР_1 (форми «Р» ).

Враховуючи те, що факт здійснення вищеописаних господарських операцій позивача із ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком», ТОВ «Максимум», ТОВ «Ліберум», ТОВ «Модум» підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, в тому числі, податковими накладними, актами виконаних будівельних робіт, та встановлений під час розгляду справи рух активів в процесі здійснення господарських операцій позивача із вказаними підприємствами, суд дійшов висновку, що такі витрати позивачем здійснені правомірно, отже, і суми витрат за операціями із вищеперерахованими контрагентами у періоді, що перевірявся, до валових витрат позивачем віднесені правомірно.

Окрім того, суд критично оцінює доводи відповідача про заниження ТОВ «Будсервіс Груп» доходів на суму безповоротної фінансової допомоги у сумі 7950596,00 грн., отриманої від ТОВ «Завод Майстер - Профі Україна», ТОВ «АТБ - Інвест», TOB «Оазіс», ТОВ «Ландшафтбуд», ТОВ «Істрєйт», ТОВ «АТБ - Маркет», ПІІ «Іст Болт Україна», ТОВ «Рубікон Трейдінг», ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», ПАТ «ДТЕК Крименерго», ТОВ «Рітейл Девелопмент», ТОВ «Майстер Буд», з огляду на таке.

Згідно з п. 135.5. ст. 135 ПК України, інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

В пп. 14.1.257. п. 14.1 ст. 14 ПК України, законодавцем надано визначення фінансової допомоги як фінансової допомоги, наданої на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.

Відтак, з аналізу наведеної норми вбачаться, що для віднесення грошових коштів до сум безповоротної фінансової допомоги повинні бути наявні певні умови: укладені договори дарування, інші договори, за якими не передбачається грошова або інша компенсація такої допомоги чи її повернення, або без укладення таких договорів.

Статтею 717 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

В даному ж випадку грошові кошти ТОВ «Будсервіс - Груп», отримані від замовників за договорами підряду, у межах відплатних двосторонніх господарських відносин, де одна сторона доручила за плату виконати певні види робіт, а інша прийняла на себе зобовязання та фактично такі роботи виконав.

За наведених обставин, податкове повідомлення - рішення від 08.04.2015 № НОМЕР_1 (форми «Р»), за яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1510613,00 грн. - за основним платежем та на суму 755306, 50 грн. - за штрафними санкціями, винесене Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області неправомірно, а тому підлягає скасуванню судом.

Щодо порушень податкового законодавства в частині визначення податкового кредиту з податку на додану вартість, суд зазначає таке.

У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Як визначено п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.

Так, пунктом 201.10 вказаної статті ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Матеріали справи свідчать про те, що сума податкового кредиту позивачем сформована по першій події - даті отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

З урахуванням вищенаведених норм податкового законодавства та наданих позивачем до суду первинних документів, зокрема, податкових накладних, виписаних позивачу ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Форта Ком» та встановлений під час розгляду справи рух активів, суд доходить висновку, що сума податкового кредиту у розмірі 3763,00 грн. по операціям із означеними контрагентами у періоді, що перевірявся, віднесена позивачем до податкового кредиту правомірно та підтверджується необхідними первинними документами.

За наведених обставин, податкове повідомлення - рішення від 08.04.2015 № НОМЕР_2 (форми «Р»), за яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3763,00 грн. - за основним платежем та на суму 1881,50 грн. - за штрафними санкціями, винесене Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області неправомірно, а тому підлягає скасуванню судом.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, які полягають у проведенні перевірки ТОВ «Будсервіс - Груп», за результатами якої складено акт № 405/22-02/36574432 від 16.03.2015 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс - Груп» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013», суд зазначає таке.

Обовязковою ознакою акту індивідуальної дії субєкта владних повноважень, який може бути оскаржений до суду, є те, що він безпосередньо породжує певні правові наслідки для субєктів відповідних правовідносин, в даному випадку платника податків, і має обовязковий характер.

Матеріалами справи підтверджено, що документальна планова виїзна перевірка позивача проведена у період: з 23.02.2015 по 06.03.2015 на підставі наказу від 27.01.2015 № 95 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Будсервіс Груп» (код за ). Означений наказ до початку перевірки вручений головному бухгалтеру підприємства 27.01.2015, підприємством позивача до початку перевірки не оскаржений, а посадові особи контролюючого органу були допущені до проведення виїзної перевірки.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, які полягають у проведенні перевірки ТОВ «Будсервіс - Груп», за результатами якої складено акт № 405/22-02/36574432 від 16.03.2015 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс - Груп» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159 163, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс Груп» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 08.04.2015 №, № (форми «Р») задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.04.2015 № НОМЕР_1 (форми «Р»).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.04.2015 № НОМЕР_2 (форми «Р»).

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Присудити з Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс Груп» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2015 року

Суддя ОСОБА_1