Справа № 524/1725/16-а
Суддя: Рибалка Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/1725/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

за участю секретаря Недяк Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, просив суд стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2014 року по 29.02.2016 року у сумі 63303,24 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року він працював у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука. Відповідач при звільненні не розрахувався з ним щодо виплати в повному обсязі матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

08.07.2014 року постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №524/4265/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем в 2010 році мала обовязковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобовязав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити йому за 2010 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

23.12.2014 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №524/6694/14-а встановлено, що із його заробітної плати за період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року незаконно утримувались профспілкові внески, а тому суд зобовязав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області виплатити йому грошові кошти, які були утримані з його заробітної плати в якості профспілкових внесків за період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року.

27.11.2014 року постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №524/8527/14-а зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2011 року по 12.09.2014 року.

На виконання вказаних судових рішень відповідач нарахував та виплатив йому кошти лише 29.02.2016 року, а середній заробіток виплачено лише по 12.09.2014 року. Таким чином, вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 12.09.2014 року по день проведення остаточного розрахунку.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, подані позивачем в обґрунтування власних вимог, повно та всебічно оцінивши надані докази, в сукупності із обставинами справи суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1,3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року він працював у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука. Відповідач при звільненні не розрахувався з ним щодо виплати в повному обсязі матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено: працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Законом України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Тобто матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою заробітної плати.

Згідно рішення Конституційного Суду від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу Законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці». Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

08.07.2014 року постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №524/4265/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем в 2010 році мала обовязковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобовязав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити йому за 2010 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

23.12.2014 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №524/6694/14-а встановлено, що із його заробітної плати за період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року незаконно утримувались профспілкові внески, а тому суд зобовязав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області виплатити йому грошові кошти, які були утримані з його заробітної плати в якості профспілкових внесків за період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року.

27.11.2014 року постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №524/8527/14-а зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2011 року по 12.09.2014 року.

На виконання вказаних судових рішень відповідач нарахував та виплатив йому кошти лише 29.02.2016 року, а середній заробіток виплачено лише по 12.09.2014 року. Таким чином, вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 12.09.2014 року по день проведення остаточного розрахунку.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначеними рішеннями було підтверджено факт не виплати позивачу всіх сум, що належать йому на час звільнення, а саме не виплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 року, які належали позивачу до виплати та факт незаконності дій виконавчого комітету в частині обчислення та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 року в меншому розмірі ніж було визначено в колективному договорі

Також, вказаними рішеннями було встановлено факт незаконності дій виконавчого комітету в частині утримання профспілкових внесків за період з 01.07.1998 року по 31.01.2011 року.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Оскільки вина відповідача була доведена судовими рішеннями, а тому є підстави для застосування положень ст. 116 та 117 КЗпП України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.09.2014 року по 29.02.2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Механізм здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Так, середній заробіток позивача становить 170,17 грн./день.

З моменту звільнення до фактичної виплати заборгованості по заробітній платі пройшло 372 робочих дні, а тому, середній заробіток за даний період складає 63303,24 грн. (де 170,17 грн. середньоденний заробіток * 372 робочих днів).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 13.09.2014 року по 29.02.2016 року у сумі 63303,24 грн.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. 6, 11, 17, 69, 70, 71, 86, 158-161, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2014 року по 29.02.2016 року у сумі 63303 (шістдесят три тисячі триста три) грн. 24 коп.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області судовий збір у сумі 1378 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення ухвали, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка