Справа № 813/4667/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2016 р. м. Київ К/800/34107/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року

у справі № 813/4667/13-а

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат»

до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Відкрите акціонерне товариство «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» звернулось до суду з адміністративним позовом до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Миколаївської МДПІ (Жидачівське відділення) ДПС у Львівській області від 13.02.2013 року № та від 13.02.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 59 010, 00 грн. (в тому числі за основним платежем - 39 340, 00 грн.; за штрафними санкціями - 19 670, 00 грн.).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.02.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 28 676, 00 грн. (в т.ч. за основним платежем 19 117, 00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 9 559, 00 грн.). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.02.2013 року № в частині зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 23 579 184, 00 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки ВАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року, відповідачем складено акт від 24.01.2013 року № 34/2200/00278801, яким встановлено порушення, зокрема: - пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за 2011 рік в сумі 19 844 242, 00, за I-III квартал 2012 року в сумі 4 736 060, 00 грн.; - п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 501 834, 00 грн., в тому числі за липень 2011 року на 19 771, 00 грн., вересень 2011 року - 452, 00 грн., жовтень 2011 року - 19 117, 00 грн., вересень 2012 року - 462 494, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.02.2013 року: - № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 23 680 302, 00 грн.; - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 752 751, 00 грн., в тому числі за основним платежем - 501 834, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 250 917, 00 грн.).

Предметом оскарження у даній справі є податкове повідомлення-рішення від 13.02.2013 року № повністю та від 13.02.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 59 010, 00 грн. (в тому числі за основним платежем - 39 340, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 670, 00 грн.).

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу щодо непідтвердження реальності господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами ПП «Галтехсервіс», ТОВ «Толден», ТОВ «Вторма-Львів», ТОВ «Сікоя», ТОВ ФПК «Корті»,ТОВ «Компанія Автодок Трейд».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства, реальності господарських операцій та неправомірного прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції погодився із даними висновками частково, в іншій частині позовних вимог погодився із висновками податкового органу про те, що угоди, укладені позивачем з його контрагентами, не спричиняють реального настання правових наслідків, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом правомірно.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Однак наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту, зокрема податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, для визнання правомірності формування такого за умови, якщо відомості в таких документах відповідають дійсності, і якщо господарські операції мали реальний характер та придбані товари (роботи, послуги) використовувалися в господарській діяльності платника податку.

Висновки суду першої інстанції, з якими погодився суд апеляційної інстанції, щодо реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами ПП «Галтехсервіс», ТОВ «Толден», ТОВ «Вторма-Львів» базуються на встановлених обставинах у судових рішеннях у справах № 2а-14603/11/1370, № 2а-4826/12/1370, № 2а-5011/12/1370.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не враховано, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

З наявних судових рішень вбачається, що предметом спору у цих справах були інші податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами інших перевірок, періоди, за які здійснено донарахування податкових зобов'язань, не співпадають.

Крім того, наявність у судовому рішенні в іншій адміністративній справі висновків щодо неправомірності позицій, викладених в акті податкової перевірки, не може бути беззастережною підставою для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов'язань через установлені контролюючим органом порушення податкового законодавства.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Не можна вважати обґрунтованим і рішення суду першої інстанції в частині встановлених обставин щодо правовідносин позивача з ТОВ «Сікоя», ТОВ ФПК «Корті», оскільки вони базуються лише на спростуванні висновків актів про неможливість проведення зустрічної звірки вказаних контрагентів. Задоволення позовних вимог щодо донарахувань за результатами перевірки господарських операцій позивача з ТОВ «Компанія Автодок Трейд» безпідставно мотивовано відсутністю у акті аргументів порушення, оскільки податковим органом під сумнів ставиться ПДВ у розмірі 19 117, 00 грн., а податкова накладна виписана на 19 116, 66 грн., що в свою чергу, може бути лише технічною помилкою.

Разом з тим, висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Сікоя», ТОВ ФПК «Корті», ТОВ «Компанія Автодок Трейд» грунтується навпаки на результатах податкового контролю вказаних контрагентів.

З даного приводу колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Доведенню у таких справах підлягають обставини щодо придбання платником податків послуг з метою використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим необхідно встановлювати види господарської діяльності, що здійснювалися платником податків, мету здійснення господарських операцій тощо та надавати оцінку таким обставинам у їх сукупності.

Висновків суди дійшли без встановлення конкретних господарських операцій з посиланням на договори, без з'ясування їх змісту, вартості, фактичного розміру понесених витрат, в т.ч. з податку на додану вартість, періоду формування валових витрат та податкового кредиту, мети придбання позивачем товарів (робіт, послуг).

Отже, судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки встановлені обставини не підтвердженні належними доказами.

Таким чином, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою виконання завдань адміністративного судочинства та дотримання вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи судам при вирішенні даного спору необхідно перевірити по суті (з дослідженням первинних документів) висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, зазначаючи, при цьому, мотиви, з яких суд виходить при прийнятті рішення, і положення закону, яким він керується, щодо кожного порушення.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 року у справі № 813/4667/13-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук