Справа № 219/11696/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р. Справа № 219/11696/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волгіної Н.П.,

суддів - Козаченка А.В.,

- Крилової М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, нас стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплаченої суми за отримання ІІІ групи інвалідності у розмірі 66 241,76 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що під час проходження військової служби він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 14 грудня 2005 року звільнився у запас зі Збройних Сил України за станом здоров`я без встановлення групи інвалідності.

1 лютого 2010 року позивачеві було встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку із відмовою відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням 3 групи інвалідності, позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

У лютому 2011 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

1 вересня 2014 року після тривалого судового розгляду Артемівським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення (яке 14 квітня 2015 року залишено без змін апеляційною інстанцією) про задоволення позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням 3 групи інвалідності; через державну виконавчу службу позивач отримав від відповідача 121 958,24 грн в якості одноразової грошової допомоги.

14 травня 2015 року, після отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням 3 групи інвалідності, позивач звернувся з відповідною заявою про отримання грошової допомоги у зв`язку із встановленої другої групи інвалідності до Артемівсько-Дебальцівського військомату Донецької області, який, за твердженням позивача, передав заяву позивача з доданими до неї документами до Донецького обласного військового комісаріату, а останній до Міністерства оборони України.

Не отримавши ніякого рішення за результатом розгляду його заяви про призначення грошової допомоги позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про надання інформації з цього приводу.

Знов не отримавши відповідь позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області суду із даним позовом (а.с. 1-3).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2016 року справу передано для розгляду до Донецького окружного адміністративного суду (а.с. 23-25).

Ухвалою суду від 18 лютого 2016 року справу прийнято до провадження суддею Донецького окружного адміністративного суду (а.с. 32).

Ухвалою суду від 3 березня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 45).

До суду позивач не з`явився, на електронну адресу суду 26 лютого та 31 березня 2016 року надійшли заяви від позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 33-34, 69-70).

Представник відповідача Пономаренко В.І. до суду з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу в письмовому провадженні (а.с. 79).

У письмових запереченнях проти позову (а.с. 53-56, 84-86), які наявні в матеріалах справи, зазначено наступне.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 415000 від 21 лютого 2011 року ОСОБА_1 було встановлено II групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За твердженням відповідача редакція ст. 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 4 липня 2012 року, яка набула чинності з 1 січня 2014 року, не поширюється на позивача з огляду на таку юридичну категорію, як дія нормативного акту у часі.

Статтю 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 1 січня 2014 року викладено в новій редакції.

25 грудня 2013 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок), яка набрала чинності 1 січня 2014 року.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим вказаної постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, - допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 року, № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, датою встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, яка вказана в довідці медико-соціальної експертної комісії, є 21 лютого 2011 року, а тому при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 необхідно керуватися законодавством, що діяло на цей день, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом 11 листопада 2011 року) та Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2009 року № 499 „Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб".

Таким чином, оскільки зміни, внесені в ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», набули чинності з 1 січня 2014 року, то приписи ст. 16 в редакції Закону № 5040-VІ від 4 липня 2012 року на позивача не можуть бути поширені.

Також у запереченнях зазначено, що відповідно до п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлено інвалідність 21 лютого 2011 року, а із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до Донецького обласного військового комісаріату він звернувся лише 14 травня 2015 року, тобто, після спливу трирічного строку.

Крім цього у додаткових пояснення відповідач зазначає, що як вбачається з позову ОСОБА_1 , останній подав заяву про отримання грошової допомоги разом із додатками через ІНФОРМАЦІЯ_2 , який потім передав ці документи до Донецького обласного військового комісаріату, який пізніше направив вказані документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Втім, до відповідача зазначені документи не надходили.

Враховуючи наведене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 53-56, 84-86).

Представник третьої особи Тепляков І.О. до суду з`явився, надав заяву про відсутність заперечень стосовно розгляду справи в письмовому провадженні (а.с. 75).

Також надав письмові пояснення, в яких зазначено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні та спеціальні збори, і деяких інших осіб» № 328-V, яким було внесено зміни до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», набув чинності 1 січня 2006 року, тобто, його дія поширюється тільки на осіб, які отримали інвалідність та звільнені після цієї дати або продовжують проходити військову службу.

Також у запереченнях зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено документи ОСОБА_1 пов`язані зі встановленням ІІ групи інвалідності до Міністерства оборони 26 травня 2015 року за вих. № 40255/1.

Враховуючи наведене третя особа вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 77-78).

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що представники осіб, які беруть участь у справі, надали суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, суд вважає за можливе розглянути справу без проведення судового засідання у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, був учасником ліквідації наслідків катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням категорії 1 серії НОМЕР_1 , виданим безстроково 8 лютого 2010 року Донецькою облдержадміністрацією, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 6).

Як встановлено у постанові Артемівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 2-а-28/11 (2-а/219/221/2014) від 1 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року та набрала законної сили, позивач був звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу 14 грудня 2005 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/48313735, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43592701).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно довідки серії 100 ААА № 415000, виданої Донецькою обласною МСЕК 21 лютого 2011 року, позивачу безстроково встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби на ЧАЕС (переогляду не підлягає) (а.с. 8).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Артемівським міським управлінням праці та соціального захисту населення 21 лютого 2011 року (термін дії - «довічно»), позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветерані війни-інвалідів війни (а.с. 7).

Як зазначено у адміністративному позові, визнається третьою особою по справі та не спростовано відповідачем у справі, 14 травня 2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

З пояснень позивача, які підтверджуються поясненнями третьої особи, ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву позивача із доданими документами було прийнято та направлені до Донецького обласного військового комісаріату.

Разом із цим представником відповідача у наданих суду запереченнях зазначено, що заява позивача від 14 травня 2015 року та додані до неї документи до Міністерства оборони України не надходили.

На підтвердження надіслання заяви позивача та доданих до неї документів головному розпоряднику коштів Міністерству оборони України, третьою особою надано суду засвідчену копію витягу з журналу реєстрації вихідних документів Донецького обласного військового комісаріату, що розпочатий для використання в установі 14 березня 2012 року та закінчений 14 вересня 2015 року на 149 аркушів, а також супровідний лист про направлення вказаної заяви позивача із доданими до неї документами Директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26 травня 2015 року вих. № 40255/1 (а.с.87-91).

З витягу з журналу реєстрації кореспонденції вбачається, що 26 травня 2015 року здійснено запис про реєстрацію відправлення «Препровод на ОГД ОСОБА_2 » на адресу ДФ МОУ.

У відповідності до визначеного в п. 2 Правил поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Тобто вказаним порядком визначено, що доказом пересилання поштового відправлення є розрахунковий документ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд зазначає, що у даних правовідносинах обов`язок надіслання військоматом поштового відправлення кореспондується з обов`язком (правом) адресата (міністерства) на його отримання. Втім, відповідач наполягає на тому, що він не отримав вказану кореспонденцію, а належних доказів протилежного третя особа суду не надала.

Таким чином, у суду відсутні належні докази фактичного направлення третьою особою на адресу відповідача заяви позивача від 14 травня 2015 року з додатками, відповідно, докази на підтвердження отримання відповідачем вказаних документів також відсутні.

За поясненням позивача у зв`язку із тривалим часом ненадходження будь-якого повідомлення про результати розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги позивач 11 жовтня 2015 року звернувся до департаменту фінансів Міноборони із заявою щодо надання інформації про результати розгляду його заяви від 14 травня 2015 року.

Не отримавши відповідь і на цю заяву позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом, встановленого КАС України суд виходить з наступного.

Згідно частин 1 та 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не погоджується із не розглядом відповідачем його заяви від 14 травня 2015 року про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги. При цьому, зазначає, що дана заява була подана ним до третьої особи 15 травня 2015 року, але рішення відповідача, яке мало бути прийнято відповідачем за результатом розгляду заяви позивача, станом на час звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 не отримано.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем не порушені вимоги ст. 99 КАС України.

При вирішенні справи по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011 ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Таким чином, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 зазначеного Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року № 499 установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з пп. 2 п. 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання ІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через 3 місяця після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, одноразова грошова допомога встановлюється та виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

У п. 2 Порядку також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом на підставі довідки серії 100 ААА № 415000, виданої Донецькою обласною МСЕК 21 лютого 2011 року, позивачу безстроково встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби на ЧАЕС (переогляду не підлягає).

Суд відхиляє доводи позивача щодо застосування при визначенні розміру грошової допомоги Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (яким передбачено встановлення грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму при встановленні ІІ групи інвалідності), так як відповідно до п. 2 цього Порядку особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що днем виникнення права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення (за відрахуванням суми грошової допомоги, отриманої позивачем у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності) у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності є день встановлення йому інвалідності ІІ групи, тобто, 21 лютого 2011 року.

Разом із цим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок розгляду відповідних заяв та порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності станом на час виникнення спірних правовідносин визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі Порядок № 975).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі Порядок № 975) встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 499 передбачено подання особами, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (уповноваженому органу) низки документів.

Під час розгляду даної справи питання про надання позивачем повного комплекту зазначених у п. 3 Порядку № 499 документів не є спірним.

Відповідно до п.п. 5-7 вказаного Порядку копії документів завіряються в установленому порядку керівником уповноваженого органу. Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів (Міністерство оборони України або міністр оборони) приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Таким чином для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у її призначенні, головний розпорядник має перш за все отримати заяву особи про призначення такої допомоги разом із передбаченими додатками.

Як встановлено під час розгляду даної справи такі документи до Міністерства оборони не надходили.

Таким чином відповідач був позбавлений можливості прийняти передбачене чинним законодавством рішення за результатом розгляду заяви позивача від 14 квітня 2015 року про призначення одноразової грошової допомоги.

Відповідно, в задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб відповідача щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням позивачем ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби - необхідно відмовити.

Зважаючи на те, що у відповідності до вимог Порядку № 499 рішення про призначення грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів у місячний строк лише після надходження до нього відповідних документів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності - є передчасними, оскільки питання права особи на отримання грошової допомоги може вирішуватись лише за умови надходження на розгляд до відповідача відповідної заяви та доданих до неї документів.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні і цих позовних вимог також.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, нас стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Волгіна Н.П.

Судді Козаченко А.В.

Крилова М.М.