Справа № 808/9138/15
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року 12:51Справа № 808/9138/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., при секретарі Стратулат С.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт»

до: Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» (далі позивач, ТДВ «ПХЗ «Коагулянт») до Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, Пологівська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 30.10.2015 №.

Ухвалою суду від 04.01.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №808/9138/15, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову. Вважає, що відповідач надав невірну правову оцінку юридично значимим діям платника податків та неправильно застосував норми цивільного та податкового законодавства, що встановлюють правила оподаткування податком на додану вартість. Господарська операція, яка здійснена між позивачем з його контрагентом ТОВ «Січеслав» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами (договором, податковими накладними, видатковими накладними, прибутковими ордерами, платіжними дорученнями, товаро транспортними накладними та інш.). Позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту за спірною господарською операцією з його контрагентом. На підставі вкладеного, вважає спірне податкове повідомлення рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню у повному обсязі. Крім того, зазначає, що законних підстав для проведення перевірки не було, і її проведено із перевищенням наданих повноважень, а отже висновки, зроблені за результатами перевірки, проведеної з порушенням діючого законодавства, юридичних наслідків тягнути не можуть. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у наданих письмових запереченнях. Зазначив, що податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. На порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, позивачем завищено суму податкового кредиту на загальну суму 62 926,90 грн. Порушення виникло внаслідок включення до складу податкового кредиту ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» сум ПДВ, сформованих за рахунок взаємовідносин з ТОВ «Січеслав» по фінансово - господарській операції, здійсненої у червні 2015 року, яка не підтверджена належними первинними документами. Вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а спірне податкове повідомлення рішення правомірним. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов позивача таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями Пологівської ОДПІ здійснено позапланову виїзну документальну перевірку ТДВ «ПХЗ Коагулянт» () з питань підтвердження взаємовідносин із платником податків ТОВ «Січеслав» () за період з 01.06.2015 по 30.06.2015, за результатами якої складено акт перевірки від 21.10.2015 №1051/08-15-22-021/03327724.

Згідно з висновками акту перевірки, позивачем порушено вимоги п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено завищення залишку, що включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на суму 62 927 грн. за червень 2015 року.

На підставі зазначених висновків акту перевірки Пологівською ОДПІ прийнято спірне податкове повідомлення-рішення за № від 30.10.2015, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на сумі 62 927 грн. за червень 2015 року.

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як вбачається з наданих до справи матеріалів та встановлено актом перевірки, за договором купівлі-продажу №25 від 24.03.2015 ТДВ «ПX3 Коагулянт» придбав у ТОВ «Січеслав» вугілля марки ДГр на загальну суму 377561,40 грн., в т.ч. ПДВ 62926,90 грн.

Згідно з п.1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність Покупця вугілля марки ДГр, а Покупець - прийняти й оплатити його. Згідно з п.5.1, витрати пов'язані з доставкою товару за рахунок Покупця і включаються в вартість товару.

Транспортування товару здійснювалося по товарно - транспортним накладним, в яких автомобілем Рено АН6387КХ, причіп АН6560ХХ, перевозка товару проводилась водієм - ОСОБА_3, автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_4, замовник ТДВ «ПХЗ «Коагулянт», вантажовідправник - ТОВ «Січеслав», вантажоодержувач - ТДВ «ПХЗ «Коагулянт», пункт навантаження - м.Новогродівка, пункт розвантаження - м.Пологи, с.Чапаєвка, вул.Кар'єрна, 1, товар: вугілля ДГр., к-сть 39,1 т.

Під час заповнення ТТН вантажовідправником у графі «Пункт завантаження» вказується адреса, звідки потрібно забрати вантаж, у графі «Пункт розвантаження» - адреса, за якою слід відвезти вантаж (пункт призначення).

В акті перевірки зазначено, що в товарно - транспортних накладних у графі «Пункт завантаження» вказано - м.Новогродівка, у графі «Пункт розвантаження» - м.Пологи, с.Чапаєвка, вул.Кар'єрна, 1, що не дає змоги підтвердити реальність достатки продукції на ТДВ «ПX3 Коагулянт». При проведенні аналізу даних, що містяться в АІС «Податковий Блок», АІС «Єдиний реєстр податкових накладних» по ТОВ «Січеслав» встановлено відсутність будь якої інформації про наявні складські приміщення за адресою - м.Новогродіака

Також в акті перевірки зазначається, що в товарно - транспортних накладних №Р003 від 18.06.2015, №Р005 від 22.06.2015, №Р007 від 26.06.2015 та №Р008 від 30.06.2015,у графі «Водій» вказано - ОСОБА_5 Проте, у ФОП «ОСОБА_4Ш.» даний водій не перебуває у трудових відносинах, що вбачається з поданої звітності, а саме «податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку «Форма 1 ДФ» за 2 квартал 2015 року та «звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів «Додаток 4» за червень 2015 року, в період здійснення операції з транспортування вугілля

Таким чином, це не дає змоги підтвердити реальність доставки продукції на ТДВ «ПХЗ Коагулянт».

В ході перевірки встановлено, що у товарно-транспортних накладних у графі «Замовник (платник)» вказано - ТДВ «ПХЗ Коагулянт», у графі «Автомобільний перевізник» - ФОП ОСОБА_4, згідно п.5.1 договору купівлі-продажу №25 від 24.03.2015, ТДВ «ПХЗ Коагулянт» оплачує доставку товару, а саме «Витрати пов'язані з доставкою товару за рахунок Покупця і включаються в вартість товару», документів які б підтверджували оплату послуг доставки та її включення в вартість товару від ТОВ «Січеслав», ТДВ «ПХЗ Коагулянт» не надав.

Відповідно до оборотно - сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» відсутня інформація щодо проведення фінансово - господарської діяльності між ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» та ФОП ОСОБА_4 за червень 2015 року.

Відповідно до податкової інформації, наданої Західно-Донбаською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області №6887/07/04-10-22-02 від 21.1С.2015 у ТОВ «Січеслав» не має документів, які б підтверджували факт замовленням послуг транспортування у ФОП ОСОБА_4 У зв'язку з цим не має можливості підтвердити реальність доставки продукції на ТДВ «ПХЗ Коагулянт».

Таким чином, за даними АІС «Податковий Блок», АІС «Єдиний реєстр податкових накладних», податкової інформації від Західно-Донбаською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області №6887/07/04-10-22-02 від 21.10.2015 у ТОВ «Січеслав» відсутні можливості щодо перевезення, тимчасового зберігання товару, також не встановлено придбання послуг з транспортування товарів у інших субєктів господарської діяльності.

Згідно виробничих звітів від 03.07.2015 про роботу цеха керамічної цегли пустотілої та керамічної цегли повнотілої, вугілля марки ДГр, придбаного ТДВ «ПХЗ Коагулянт» у ТОВ «Січеслав» було використано для сушіння та обжигу цегли.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території У країни, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на внесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного період) визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів послуг, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів ( у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних раціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Обов'язковою умовою включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) в складі ціни за товари (роботи, послуги), відповідно до пункту 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, є наявність податкової накладної, виданої продавцем. Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими; з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми ПДВ лише за умови відсутності податкової накладної на момент перевірки.

Як вбачається з матеріалів акту перевірки, зауважень щодо оформлення податкових накладних, отриманих від ТОВ «Січеслав» у податкової не було. Податкові накладні були виписані ТОВ «Січеслав», яке на той час було зареєстроване як платник податку на додану вартість і задекларував податкові зобов'язання у відповідному податковому періоді на підставі вказаних податкових накладних.

Дослідження первинних документів, що опосередковують вказані господарські відносини, свідчить про те, що вони складені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, суд зазначає, що відповідно до преамбули Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, в яких є посилання на необхідність наявності документу під назвою «товарно-транспортна накладна, ці правила визначають права, обов'язки і відповідальність перевізників, вантажовідправників та вантажоодержувачів - замовників. Згідно із п.1 цих Правил, замовник - це вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Зазначені правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податків, а тільки встановлюють права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема товарно- транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, який підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Постановою КМУ від 21.05.2009 № 515, якою внесено зміни до Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою КМУ від 25.02.2009 № 207, встановлено, що особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному ' транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця документи, не передбачені зазначеним Переліком.

Документом на вантаж є: для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, - товарно-транспортна накладна; для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, - накладна або інший документ, що підтверджує право власності на вантаж.

Отже, відсутність товарно-транспортної накладної жодним чином не може слугувати підставами для висновку податкового органу щодо неможливості факту отримання товарів від постачальників.

Підтвердження отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей та отримання послуг перевезення вантажу товарно-транспортними накладними не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість, а зазначені документи є обов'язковими у разі оподаткування операцій за договором перевезення, а не договору купівлі - продажу, який було укладено позивачем із його контрагентом.

Правилами податкового обліку не передбачено обов'язкового складання та обліку товарно-транспортних накладних для підтвердження факту приймання - передачі товару від одного контрагента іншому. Зазначені накладні можуть вважатись обов'язковими для відображення факту транспортування товару, а факт передачі товару підтверджується звичайною видатковою накладною.

Незначні порушення, допущені в процесі складення первинних документів, недоліки при їх оформленні, не можуть бути належними і допустимими доказами безтоварності (фіктивності) господарських операцій, оскільки оцінюються судом в сукупності з іншими доказами та документами, які підтверджують здійснення зазначених операцій.

Відповідно до ОСОБА_6 доходів та зборів від 19.09.2013 №11569,6,99-99-22-01-13-15/1128, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то при наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документу, як товаро-транспортна накладна, не може бути підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Судом досліджені надані до перевірки товаро транспортні накладні та встановлено, що в них вказаний Замовник (платник) - ТДВ «ПХЗ Коагулянт», у графі «Автомобільний перевізник» вказано - ФОП ОСОБА_4, вантажовідправник - ТОВ «Січеслав».

Крім того, відповідно до абз. 5 та абз. 12 ст. 1 правил, затверджених Наказом ОСОБА_6 транспорту України від 14.10.1997 №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення, в товаро -транспортних накладних визначено, що перевізником є ТОВ «Січеслав». Таким чином, вантажовідправником є ТОВ «Січеслав».

Також, в акті перевірки відповідач зазначає, що згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних та відповідно п.201.10, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, ТОВ «Січеслав» придбав вугілля марки ДГр у ТОВ «Шріхмед», ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві, КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, стан 0) , ТОВ «Гольфстрім ТМ» , ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві. КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, стан 0) та ТОВ «Дримтаун», ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві, КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, стан 0). Відповідні підприємства не мають зареєстрованих податкових накладних, які б підтверджували здійснення закупівлі вугілля марки ДГр, які в свою чергу подальшому були використанні для продажу ТОВ «Січеслав», а він в свою чергу для реалізації ТДВ «ПХЗ Коагулянт».

На підставі чого, податківцями зроблено висновок, що відсутні справжні джерела первинного походження ТМЦ (вугілля ДГр), відтак не існувало дійсної можливості набуття їх у власність, а тому відсутній факт володіння відповідними активами та розпорядження ними у даних СГД - ТОВ «Шріхмед», ТОВ «Гольфстрім ТМ» та ТОВ «Дримтаун», а відповідно і у ТОВ «Січеслав» та ТДВ «ПХЗ Коагулянт».

Оскільки встановлено нереальність проведення господарських операцій і купівлі «вугілля марки ДГр.» ТДВ «ПХЗ Коагулянт» у ТОВ «Січеслав», то відсутні підстави формування податкового кредиту ТДВ «ПХЗ Коагулянт» по взаємовідносинам з ТОВ «Січеслав» у червні 2015 року на загальну суму 377561,40 грн. у т.ч. ПДВ 62926,90 грн.

З цього приводу, суд зазначає, що чинним податковим законодавством України не передбачено відповідальності покупця за неправомірні дії постачальника товарів (робіт, послуг) або його контрагентів щодо декларування своїх зобов'язань. Відповідно, платник податку не може бути позбавлений права на податковий кредит, що був задекларований тільки на підставі того, що будь-якою особою в ланцюгу постачання товарів було несвоєчасно або не в повній мірі задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ по даним операціям.

Крім того, Законом закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). З наведеного випливає, що правочин (договір) є правомірним, а отже - дійсним.

Неправомірність (недійсність) правочину повинна бути прямо передбачена законом або встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

Недійсними правочини можуть вважатися лише за умови доведеності фактів, що і свідчать про нікчемність даного правочину. Нікчемність правочину має бути встановлена виключно законом, а не актом перевірки, незважаючи на те, які факти в цьому акті відображені. Акт перевірки, у будь-якому разі, є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора.

Відповідач не надав доказів визнання спірного правочину недійсним (постанови суду, вироку суду, тощо).

Крім того, суд зазначає, що позивач не може відповідати за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, оскільки поняття "добросовісний платник", яке вживається в сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а самого платника не наділено повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому він не може володіти інформацією щодо виконання контрагентом податкових зобов'язань. Отже, за умови не встановлення податковим органом наявності замкненої схеми руху грошових коштів, яка могла б свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для отримання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнати негативних наслідків у результаті дій інших осіб, що перебувають за межами його впливу (дана позиція, також висловлена в рішеннях рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік. заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03, постанові ВАСУ від 11.02.2015 в справі №К/9991/77465/11).

У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на податковий кредит, у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови і має податкові накладні, які є документальним підтвердженням розміру податкового кредиту.

Разом з тим, факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти».

В зв'язку з тим, що ТОВ «Січеслав» є платниками податку на додану вартість, звітував до ДПІ та декларував податкові зобов'язання з ПДВ, суд вважає, що висновки контролюючого органу щодо завищення від'ємного значення, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 62 927 грн. за червень 2015 року, є необґрунтованими.

Встановлені контролюючим органом під час перевірки обставини не створюють підстав для висновку про непідтвердження реальності здійснення операції платника податків та, відповідно, завищення задекларованого податкового кредиту в червні 2015 року у сумі 62 927 грн.

На підставі вищевикладеного, суд вважає доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не переконливими.

Щодо підстав для проведення перевірки, то суд не вбачає порушень з боку податкового органу щодо підстав для призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1, ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність податкового правопорушення з боку позивача, у звязку з чим спірне рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 30.10.2015 №, винесене Пологівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області відносно Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області () на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» () судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко