Справа № 813/4282/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 876/510/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора Залізничного району міста Львова Бойка Олександра Валерійовича про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокурора Залізничного району міста Львова Бойка О.В., яким з врахуванням уточнення позовних вимог просила: визнати неправомірною бездіяльністю дії відповідача щодо відмови у вступі в справу № 462/8853/14-ц за позовом ЛКП «Сяйво» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги для представлення та захисту відповідно до її заяви ви 09.06.2015 року порушених прав та інтересів щодо незаконного вимагання від неї грошових коштів за ненадані житлово-комунальні послуги в зв'язку з відсутністю будь-яких договірних відносин між нею та ЛКП «Сяйво»; зобов'язати відповідача вступити у дану справу для представлення та захисту в суді її порушених прав та інтересів; стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2317,06 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також витрати на оплату правової допомоги в розмірі 2500,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року позов задоволено частково: визнано неправомірною бездіяльністю дії прокурора Залізничного району м. Львова Бойка О.В. щодо відмови у вступі у справу № 462/8853/14-ц для представлення та захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 щодо незаконного вимагання грошових коштів за ненадані житлово-комунальні послуги за відсутності будь-яких договірних відносин із ЛКП «Сяйво» відповідно до її заяви від 09.06.2015 року; зобов'язано прокурора Залізничного району м. Львова Бойка О.В. вступити у справу № 462/8853/14-ц для представлення та захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 у суді; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що матеріалами справи, зокрема, пенсійним посвідченням та медичною документацією ОСОБА_1, яка скеровувалась відповідачу, підтверджуються підстави для представництва прокурором інтересів позивача на час розгляду такого звернення. Суд зазначив, що чинний на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про прокуратуру» не передбачав необхідність вступу прокурора у справу для представництва інтересів громадянина в суді доведеністю прокурору факту порушення його прав. При цьому, компетенція щодо визначення наявності чи відсутності факту порушення права громадянина належить виключно суду, а на прокурора закон покладав лише функцію представництва таких інтересів. За таких обставин суд дійшов висновку, що, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, прокурор вийшов за межі своїх повноважень та безпідставно відмовив у задоволенні заяви, в зв'язку з чим позов в частині визнання протиправною бездіяльності прокурора та зобов'язання його вступити у зазначену вище цивільну справу підлягає задоволенню. Водночас суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування причинно-наслідкового зв'язку між такими діями (бездіяльністю) прокурора і погіршенням стану її здоров'я та понесеними в зв'язку з цим витратами. Також позивач не обґрунтувала в чому полягає шкода, не довела факту завдання моральних страждань, душевних переживань, наявності втрат немайнового характеру тощо, що настали у зв'язку з оскаржуваними діями відповідача. Крім того, за повторним зверненням позивача прокурором було прийняте позитивне рішення про вступ у справу в її інтересах. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили позивач і Прокуратура Львівської області.

Позивач оскаржила постанову в частині відмови у задоволенні позову, а також в частині розподілу судових витрат. Вважає, що в цій частині суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити: стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2317,06 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також витрати на оплату правової допомоги в розмірі 2500,00 грн.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вина відповідача в порушенні ним вимог ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме протиправна і безпідставна відмова від вступу у справу в її інтересах доведена під час розгляду справи судом, що відображено в мотивувальній і резолютивній частинах постанови Львівського окружного адміністративного суду. Однак суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями прокурора і заподіяною їй матеріальною і моральною шкодою. Такий зв'язок, на думку позивача, полягає в тому, що відповідач протиправно проігнорував її звернення про захист прав з боку ЛКП «Сяйво», яке постійно грубо порушує її права. Такі протиправні дії відповідача негативно вплинули на стан її здоров'я, який погіршився, в зв'язку з чим вона змушена витрачати значні кошти на лікування та придбання медикаментів, душевних страждань, порушення режиму сну тощо. Також в зв'язку з такими діями відповідача у неї виникла потреба у пошуку правозахисника, послуги якого вона змушена оплачувати. Позивач наголошує, що вона надала суду всі необхідні докази понесених нею витрат на лікування і придбання ліків, а також на оплату правової допомоги, однак суд безпідставно проігнорував їх.

Прокуратура Львівської області оскаржила постанову в частині задоволення позову. Вважає, що в цій частині суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до положень ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадян у суді лише у випадку порушення чи оспорювання їх прав та неспроможності самостійно захистити ці права. Однак за результатами вивчення матеріалів звернення ОСОБА_1 та ознайомлення з матеріалами судової справи за позовом ЛКП «Сяйво» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також інформації, отриманої від ЛКП «Сяйво» не було встановлено факту порушень її прав, які б складали підстави для прокурорського реагування. Крім того, оскільки ЛКП «Сяйво» пред'явило позов до кількох відповідачів, тому відповідно до ч. 3 ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України відповідачі можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність. Син позивача ОСОБА_4, який також є співвідповідачем у цивільній справі за позовом ЛКП «Сяйво», представляє її інтереси в даній адміністративній справі. Також суд не врахував, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII органи прокуратури було реорганізовано та утворено на території м. Львова Львівські міські прокуратури № № 1, 2 і 3, а Прокуратура Залізничного району м. Львова в системі органів прокуратури України відсутня.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про прокурату» від 14.10.2014 року № 1697-VII право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників регіональних прокуратур.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, 09.06.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Прокурора Залізничного району м. Львова Бойка О.В. із заявою, в якій просила прокурора для представлення і захисту її прав вступити в справу № 462/8853/14-ц за позовом ЛКП «Сяйво» до неї та членів її сім'ї, які проживають разом з нею (ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_6 (внук) та ОСОБА_7 (внучка)), про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Заяву позивач мотивувала тим, що ЛКП «Сяйво» порушено її права, оскільки дане комунальне підприємство незаконно вимагає від неї та членів сім'ї грошові кошти за ненадані житлово-комунальні послуги, оскільки між ними відсутні будь-які договірні відносини. Також підставою представництва прокурором її інтересів позивач вказувала, що є особою пенсійного віку, та має хронічні психічні захворювання, на підтвердження чого надала відповідні документи (пенсійне посвідчення, медичну документацію).

Провівши перевірку заяви та проаналізувавши зазначені в ній обставини, Прокуратура Залізничного району м. Львова листом від 22.06.2015 року № 04-21/3-13 повідомила позивача про відсутність підстав для прокурорського реагування в даному випадку.

Відмову прокурор мотивував тим, що з матеріалів звернення, судової справи та інформації, отриманої від ЛКП «Сяйво» не вбачається порушень її прав, які б складали підстави для прокурорського реагування. Також прокурор зазначив, що ЛКП «Сяйво» пред'явило позов до кількох відповідачів, тому відповідно до ч. 3 ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України відповідачі можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України від 05.11.1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право: 1) опротестувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб; 2) вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень; 3) порушувати у встановленому законом порядку кримінальну справу, дисциплінарне провадження або провадження про адміністративне правопорушення, передавати матеріали на розгляд громадських організацій; 4) давати приписи про усунення очевидних порушень закону; 5) вносити подання до державних органів, громадських організацій і посадовим особам про усунення порушень закону та умов, що їм сприяли; 6) звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Частинами 1, 2, 5, 6, 7 ст. 36-1 цього Закону було передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

За наявності підстав, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: 1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); 2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

За змістом ст. 121 Конституції України та ст. ст. 3, 5, 6 зазначеного Закону на органи прокуратури України, які становлять єдину систему, покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з положеннями ст. 12 цього Закону в органах прокуратури вирішуються звернення про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Проаналізувавши зміст наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» обов'язковими умовами і підставами для вступу прокурора у справу, яка розглядається судом, в інтересах фізичної особи, є встановлення факту порушення прав цієї особи чи загроза їх порушення і її неспроможність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Як зазначено вище, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 прокурор Залізничного району м. Львова здійснив передбачені законодавством заходи для встановлення наявності чи відсутності факту порушення її прав з боку ЛКП «Сяйво», а саме вивчив надані позивачем документи, ознайомився з матеріалами судової справи, витребував і отримав пояснення ЛКП «Сяйво», в результаті чого дійшов висновку про відсутність порушення чи загрози порушення прав позивача у спірних правовідносинах з даним комунальним підприємством.

При цьому, колегія суддів враховує, що передбачені наведеними вище нормами дії органів і посадових осіб прокуратури щодо реагування на порушення вимог законодавства та прав, свобод і законних інтересів фізичних осіб, в межах своєї компетенції, є їх виключним правом (функцією) та належать до дискреційних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Тобто прокуратура в межах своїх повноважень та з урахуванням результатів перевірок уповноважена на власний розсуд приймати рішення щодо вжиття заходів прокурорського реагування.

Таким чином, враховуючи, що проведеною перевіркою за заявою ОСОБА_1 будь-яких порушень законодавства і прав позивача, на думку прокурора, не було встановлено, тому були відсутні підстави для обов'язкового вжиття відповідачем заходів реагування, зокрема, вступу у справу за позовом ЛКП «Сяйво» в інтересах ОСОБА_1

В свою чергу, у суду відсутні повноваження зобов'язати прокурора Залізничного району міста Львова встановити такі підстави та реалізувати свої повноваження, оскільки, як зазначено вище, такі його повноваження є дискреційними.

Крім того, як вбачається з відповіді прокурора на вказане звернення позивача, його позиція з питань правовідносин ОСОБА_1 і ЛКП «Сяйво» є відмінною (протилежною) від позиції позивача.

Також з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що тяжкий матеріальний стан та поганий стан здоров'я ОСОБА_1 не є безумовною підставою для вступу відповідача у зазначену вище цивільну справу в її інтересах.

При цьому, колегія суддів враховує, що ЛКП «Сяйво» пред'явило позов до кількох відповідачів, тому відповідно до ч. 3 ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України вони, в тому числі ОСОБА_1, можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність.

А як вбачається з матеріалів адміністративної справи, що розглядається, син позивача ОСОБА_4, який також є співвідповідачем у цивільній справі за позовом ЛКП «Сяйво», представляє її інтереси на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10.01.2014 року.

Також позивач мала право звернутись за отриманням безоплатної правової допомоги до відповідних суб'єктів надання такої допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права, з яким погодився суд першої інстанції, шляхом зобов'язання прокуратури виступити на захист її прав у справу за позовом ЛКП «Сяйво» про стягнення заборгованості на надані житлово-комунальні послуги, не відповідає змісту прав, які надані позивачу законом, і не може забезпечити ефективний захист цих прав.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини про роль прокурорів поза межами кримінальної юстиції, зокрема, у рішенні від 15.02.2011 року у справі «Молдован та інші проти Румунії», в якій позивачі, які на той час були неповнолітніми, скаржились на невиконання Службою публічного представництва своїх зобов'язань за статтею 45 Румунського цивільного процесуального кодексу, відповідно до яких вона повинна була представляти їхні інтереси у ході справи про виплату їм компенсації. Суд дійшов висновку, що відповідне положення передбачає, що у справах з неповнолітніми або особами, що втратили працездатність, Служба публічного представництва «може» подати цивільний позов, якщо вона вважає такий позов необхідним для захисту прав та інтересів неповнолітньої або такої, що втратила працездатність, особи. Відповідно, Суд вирішив, що Служба публічного представництва не зобов'язана ініціювати судові справи для захисту всіх неповнолітніх та інвалідів у цілому. Просто існує законна можливість реалізувати таке право. У випадку позивачів Служба публічного представництва не вважала це за необхідне. Також Суд зазначив, що у всіх неповнолітніх були батьки або законні представники, які самі були стороною процесу чи могли представляти позивачів як сторони процесу, але цього не зробили. Тому Суд не побачив обмеження права позивачів на доступ до суду.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій прокурора Залізничного району м. Львова щодо відмови у вступі у справу № 462/8853/14-ц для представлення та захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 відповідно до її заяви від 09.06.2015 року та наявність підстав для зобов'язання прокурора вступити у дану справу.

Крім того, оскільки під час судового розгляду справи не встановлено факту протиправних дій чи бездіяльності прокурора Залізничного району м. Львова, відповідно відсутній факт заподіяння відповідачем матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_4, тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів зазначає, що відсутні правові підстави для присудження на користь позивача понесених нею судових витрат, а саме вартості правової допомоги в розмірі 2500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати присуджуються стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень, лише у випадку, коли судове рішення ухвалене на її користь.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року у справі № 813/4282/15 за позовом ОСОБА_1 до прокурора Залізничного району міста Львова Бойка Олександра Валерійовича про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди - скасувати в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В частині відмови у задоволенні позову постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

М.А. Пліш

Постанова складена в повному обсязі 04.05.2016 року