Справа № 809/104/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. Справа № 809/104/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представників позивача Соловій Х.Д., Гейвича М.М., Миленької Л.Т.,

представників відповідача Мелінишин С.Б., Урядка Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Болехівське лісове господарство"

до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2016 року в частині нарахування грошового зобов'язання: пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 1198967,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Болехівське лісове господарство» (надалі - позивач, ДП «Болехівське лісове господарство») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач), з врахуванням заяви від 29.03.2016 року № 180/03 про зменшення розміру позовних вимог, про скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2016 року в частині нарахування грошового зобов'язання: пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 1198967,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на помилковій оцінці операцій з контрагентом позивача - фірмою «Zortex Businesss LLP» (далі - контрагент). Акт перевірки від 21.01.2016 року не містить жодних зауважень до первинної документації позивача, які б могли вказати на порушення валютного законодавства. Підставою для вказаних висновків є лише покликання на сайт Великобританії - Companies House, за адресою http://wck2.companieshouse.gov.uk, та лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року, з якого зроблено висновок про те, що контрагент позивача ліквідований з 15.07.2014 року (стан підприємства «dissolved»). Позивач зазначає про те, що у нього не було жодних підстав вважати, що Компанія «Zortex Businesss LLP» ліквідована з 15.07.2014 року, оскільки оплата за поставлену продукцію проведено вчасно, від банківських установ не надходило інформації про ліквідацію контрагента, на митниці жодних зауважень при замитнені товару не висловлено. З врахуванням викладеного, позивач вважає, що висновки контролюючого органу є необґрунтованими, а тому прийняте на основі вказаного акту перевірки податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині нарахування грошового зобов'язання: пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 1198967,47 грн.

Представники позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових поясненнях, поданих в судовому засіданні 14.04.2016 року. Зокрема, представники відповідача вказують на те, що в ході позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявив порушення вимог валютного законодавства, які допущені позивачем за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, та які задокументовані в акті перевірки № 25/09-19-22-05/22177986 від 21.01.2015 року. Відповідач вказує на те, що ДП «Болехівське лісове господарство» порушило вимоги п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та вимоги ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, судом встановлено таке.

Болехівське державне лісове підприємство зареєстроване як юридична особа 12.07.1995 року, після зміни найменування з 22.05.2006 року - Державне підприємство «Болехівське лісове господарство», ідентифікаційний код 22177986, місце знаходження: 77202, Івано-Франківська область, місто Болехів, вулиця Коновальця, будинок 101, директор - ОСОБА_6, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Окрім цього, згідно даних вказаного реєстру, позивач здійснює за КВЕД такі види діяльності: 01.29 - вирощування інших багаторічних культур; 02.20 - лісозаготівлі; 02.40 - надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; лісопильне та стругальне виробництво; 42.13 - будівництво мостів і тунелів; 42.11 - будівництво доріг і автострад; 01.70 - мисливство, відновлювання тварин і надання пов'язаних із ними послуг; 93.29 - організування інших видів відпочинку та розваг; 02.10 - лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 20.07.1995 року Долинською ОДПІ за № 32.

Позивач є платником: податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності; частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств); податку на додану вартість; податку з доходів фізичних осіб; єдиного внеску; збору за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини заготовленої в порядку рубок; плати за землю; збору за провадження торговельної діяльності (оптова торгівля), сплаченого юридичними особами; військового збору. Вказані обставини викладені в акті перевірки позивача № 25/09-19-22-05/22177916 від 21.01.2016 року, й не заперечуються сторонами.

Судом встановлено, що Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - Долинська ОДПІ) в період з 11.01.2016 року по 15.01.2016 року на підставі направлень від 05.01.2016 року №№ 6, 7, 9 проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Болехівське лісове господарство» з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, про що 21.01.2016 року складено акт № 25/09-19-25-05/22177916 (надалі - акт перевірки, том 1, а.с.19-38). Суд оцінивши зміст цього акта перевірки, вважає, що вказана в ньому дата складання акта - 21.01.2015 року, є опискою.

У висновку акта перевірки від 21.01.2016 року відображено порушення ДП "Болехівське лісове господарство" податкового законодавства, а саме: порушення статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Станом на 01.04.2015 року не надійшла валютна виручка на валютні рахунки в уповноважених банках ДП "Болехівське лісове господарство", внаслідок чого виникла прострочена дебіторська заборгованість: з 04.09.2015 року в сумі 0,27 дол. США; порушення пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

За наслідками встановлених порушень, що викладені в акті перевірки № 25/09-19-25-05/22177916 від 21.01.2016 року, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 03.02.2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та ШС за порушення вимог валютного законодавства на загальну суму 170 грн.; № , яким позивачу нараховану пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та ШС за порушення вимог валютного законодавства на загальну суму 1198969,65 грн. При цьому, суд погоджується з доводами представників відповідача про те, що у вказаному податковому повідомленні-рішення допущено описку в номері акта перевірки на підставі якого воно прийнято.

Щодо процедури проведення перевірки.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України предбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Отже, у силу положень пп. 75.1.2 п 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Пунктом 78.2. ст. 78 Податкового кодексу України визначено, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз вищевикладених положень Податкового кодексу України свідчить, що документальна позапланова перевірка може проводитись у випадку, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть протягом 10 робочих днів пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14.

За приписами частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п. 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, як отримана контролюючим органом податкова інформація, так і направлений за результатом її аналізу платнику податків письмовий запит, мають містити посилання на факти виявлених порушень цим платником податків вимог чинного законодавства, для з'ясування яких і витребовуються певні документи.

Також відповідно до п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України у разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Судом встановлено, що Долинською ОДПІ вже проводилася позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року, про що складено довідку № 935/09-05-22/22177986 від 03.06.2015 року.

Окрім цього, в листах ПАТ Банк національний кредит» № 12.1-01/408 від 08.09.2015 року, № 12.1-01/2863 від 08.12.2015 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» № 478 від 02.12.2015 року немає посилання на виявлені банківською установою факти порушень позивачем валютного законодавства по контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року.

Як встановлено судом з пояснень представників сторін, Долинська ОДПІ до призначення позапланової виїзної перевірки, посилаючись на отримання податкової інформації згідно висновків попередньо складеного щодо позивача акта перевірки за № 1932/09-05-22/22177986 від 12.11.2015 року, не зверталася до позивача з письмовим запитом про надання належним чином завірених копій документів, які підтверджують дані бухгалтерського та податкового обліку щодо станів розрахунків з компанією "Zortex Business LLP".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що контролюючий орган дійшов передчасного висновку про призначення позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та, як наслідок, допустив безпідставне її проведення.

Щодо суті виявлених порушень валютного законодавства.

Судом встановлено, що 26.12.2013 року між ДП "Болехівське лісове господарство" (Продавець) і фірмою "ZORTEX BUSINESS LLP" (Великобританія) (Покупець) укладено контракт № 14-04/14 (надалі - Контракт), відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує (згідно Правил ИНКОТЕРМС в редакції 2010 року) пиловник буковий (1 - 3 сортів) та техсировину ГОСТ 9462-88 в загальній кількості 3500 м.куб. (том 1, а.с. 51 - 53).

Згідно умов вказаного контракту ціна на товар встановлена в доларах США за 1 м.куб. на умовах СРТ - Іллічівськ. Загальна сума контракту складає 330 000 дол. США. Відповідно до п. 4 Контракту платіж за реалізовану партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця. Доставка товару здійснюється на умовах СРТ - Іллічівськ (п. 5.1 Контракту).

Відповідно до пункту 9.1 Контракту, зміни і доповнення до нього дійсні тільки в тому випадку, якщо зафіксовані в письмовій формі і підписані сторонами. Після підписання контракту всі попередні переговори і переписка втрачають силу. Всі доповнення, які передані засобами факсимільного зв'язку дійсні при наявності одної оригінальної печатки.

До контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року вносились зміни та доповнення згідно з додатками: № 1 від 17.02.2014 року, № 2 від 26.02.2014 року, № 3 від 28.02.2014 року, № 4 від 20.03.2014 року, № 5 від 31.03.2014 року, № 6 від 06.05.2014 року, № 7 від 20.05.2014 року, № 8 від 24.06.2014 року, № 9 від 12.08.2014 року, № 10 від 13.08.2014 року, № 11 від 10.09.2014 року, № 12 від 07.10.2014 року, № 13 від 28.10.2014 року, № 14 від 20.11.2014 року, № 15 від 21.12.2014 року та № 17 від 31.12.2014 року (том 1, а.с. 54 - 69).

Додатком 13 від 28.10.2014 року до контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року визначено, що оплату за даним контрактом може проводити компанія Interrline Management L.P., Suite 1, Montgomey 78, Edinburgh, Scotland EH7 5JA, United Kingdom.

Згідно додатку № 17 від 31.12.2014 року продовжено термін дії Контракту № 14-04/14 до 28.02.2015 року.

Також в акті перевірки № 1932/09-05-22/22177986 від 12.11.2015 року, висновки якого взято Долинською ОДПІ за основу при складанні акта перевірки від 21.01.2016 року, контролюючий орган посилається на додаткову угоду № 10 від 15.07.2014 року. Однак на вимогу суду копія такої угоди відповідачем не була надана суду. Представники позивача пояснили суду про те, що така додаткова угода до до контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року не укладалася, а тому не може бути подана суду.

Суд констатує, що відповідачем не подано суду доказів визнання контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року недійсним.

Про виконання вказаних договорів свідчать:

- вантажно-митні декларації № 206070000/2014/007146 від 11.08.2014 року (том 1, а.с. 70), № 206070000/2014/008392 від 10.09.2014 року (том 1, а.с. 73), № 206070000/2014/008548 від 15.09.2014 року (том 1, а.с. 76), № 206070000/2014/008966 від 25.09.2014 року (том 1, а.с. 79), № 206070000/2014/009240 від 02.10.2014 року (том 1, а.с. 82), № 206070000/2014/009827 від 16.10.2014 року (том 1, а.с. 85), № 206070000/2014/010304 від 29.10.2014 року (том 1, а.с. 86), № 206070000/2014/011191 від 17.11.2014 року (том 1, а.с. 89), № 206070000/2014/011773 від 27.11.2014 року (том 1, а.с. 92), № 206070000/2014/012440 від 11.12.2014 року (том 1, а.с. 95), № 206070000/2014/013346 від 31.12.2014 року (том 1, а.с. 98), № 206070000/2014/013933 від 14.01.2015 року (том 1, а.с. 101), № 206070000/2014/014267 від 27.01.2015 року (том 1, а.с. 104), № 206070000/2015/000379 від 13.02.2015 року (том 1, а.с. 107), № 206070000/2017/000892 від 25.02.2015 року (том 1, а.с. 110), № 206070000/2015/003622 від 04.05.2015 року (том 1, а.с. 121), № 206070000/2015/004623 від 25.05.2015 року (том 1, а.с. 124), № 206070000/2015/005456 від 11.06.2015 року (том 1, а.с. 127), № 206070000/2015/006036 від 22.06.2015 року (том 1, а.с. 130);

- накладні від 16.07.2014 року (том 1, а.с. 169), від 14.08.2014 року (том 1, а.с. 170), від 19.08.2014 року (том 1, а.с. 171), від 29.08.2014 року (том 1, а.с. 172), від 06.09.2014 року (том 1, а.с. 173), від 20.09.2014 року (том 1, а.с. 174), від 02.10.2014 року (том 1, а.с. 175), від 22.10.2014 року (том 1, а.с. 176), від 01.11.2014 року (том 1, а.с. 177), від 16.11.2014 року (том 1, а.с. 178), від 04.12.2014 року (том 1, а.с. 179), від 17.12.2014 року (том 1, а.с. 180), від 31.12.2014 року (том 1, а.с. 181), від 17.01.2015 року (том 1, а.с. 182), від 30.01.2015 року (том 1, а.с. 183), від 07.04.2015 року (том 1, а.с. 184), від 29.04.2015 року (том 1, а.с. 185), від 15.05.2015 року (том 1, а.с. 186), від 06.06.2015 року (том 1, а.с. 187);

- рахунки-фактури № 17 від 15.07.2014 року (том 1, а.с. 72), № 18 від 14.08.2014 року (том 1, а.с. 74), № 19 від 19.08.2014 року (том 1, а.с. 77), № 20 від 28.08.2014 року (том 1, а.с. 81), № 21 від 05.09.2014 року (том 1, а.с. 83), № 22 від 19.09.2014 року (том 1, а.с. 109), № 23 від 01.10.2014 року (том 1, а.с. 88), № 24 від 20.10.2014 року (том 1, а.с. 90), № 25 від 31.10.2014 року (том 1, а.с. 94), № 26 від 14.11.2014 року (том 1, а.с. 97), № 27 від 04.12.2014 року (том 1, а.с. 100), № 28 від 16.12.2014 року (том 1, а.с. 102), № 29 від 31.12.2014 року (том 1, а.с. 105), № 30 від 16.01.2015 року (том 1, а.с. 201), № 31 від 29.01.2015 року (том 1, а.с. 111), № 7 від 06.04.2015 року (том 1, а.с. 203), № 8 від 27.04.2015 року (том 1, а.с. 204), № 9 від 15.05.2015 року (том 1, а.с. 128), № 10 від 25.05.2015 року (том 1, а.с. 132), № 11 від 05.06.2015 року (том 1, а.с. 134);

- специфікації № 17 від 15.07.2014 року (том 1, а.с. 71), № 18 від 14.08.2014 року (том 1, а.с. 75), № 19 від 19.08.2014 року (том 1, а.с. 78), № 20 від 28.08.2014 року (том 1, а.с. 80), № 21 від 05.09.2014 року (том 1, а.с. 84), № 22 від 19.09.2014 року (том 1, а.с. 108), № 23 від 01.10.2014 року (том 1, а.с. 87), № 24 від 20.10.2014 року (том 1, а.с. 91), № 25 від 31.10.2014 року (том 1, а.с. 93), № 26 від 14.11.2014 року (том 1, а.с. 96), № 27 від 04.12.2014 року (том 1, а.с. 99), № 28 від 16.12.2014 року (том 1, а.с. 103), № 29 від 31.12.2014 року (том 1, а.с. 106), № 30 від 18.01.2015 року (том 1, а.с. 221), № 31 від 29.01.2015 року (том 1, а.с. 111), № 7 від 06.04.2015 року (том 1, а.с. 122), № 9 від 15.05.2015 року (том 1, а.с. 129), № 10 від 25.05.2015 року (том 1, а.с. 131);

- виписки з банківського рахунка від 21.08.2014 року (том 1, а.с. 113), від 19.08.2014 року (том 1, а.с. 114), від 04.09.2014 року (том 1, а.с. 116), від 14.10.2014 року (том 1, а.с. 115), від 19.12.2014 року (том 1, а.с. 136), від 28.04.2015 року (том 1, а.с. 139), від 16.05.2015 року (том 2, а.с. 9);

- сертифікати про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій № 778062 від 15.07.2014 року (том 1, а.с. 228), № 779183 від 14.08.2014 року (том 1, а.с. 229), № 779331 від 19.08.2014 року (том 1, а.с. 230), № 779770 від 29.08.2014 року (том 1, а.с. 231), № 780021 від 05.09.2014 року (том 1, а.с. 232), № 780618 від 19.09.2014 року (том 1, а.с. 233), № 781094 від 02.10.2014 року (том 1, а.с. 234), № 781847 від 21.10.2014 року (том 1, а.с. 235), № 782319 від 31.10.2014 року (том 1, а.с. 236), № 782924 від 14.11.2014 року (том 1, а.с. 237), № 783676 від 04.12.2014 року (том 1, а.с. 238), № 784099 від 17.12.2014 року (том 1, а.с. 239), № 784479 від 31.12.2014 року (том 1, а.с. 240), № 784770 від 17.01.2015 року (том 1, а.с. 241), № 785148 від 29.01.2015 року (том 1, а.с. 242), № 991080 від 07.04.2015 року (том 1, а.с. 243), № 991868 від 28.04.2015 року (том 1, а.с. 244), № 992488 від 15.05.2015 року (том 1, а.с. 245), № 992883 від 26.05.2015 року (том 1, а.с. 246), № 993289 від 05.06.2015 року (том 1, а.с. 247).

Відповідач в акті перевірки № 25/09-19-25-05/22177986 від 21.01.2016 року та своєму поясненні від 14.04.2016 року зазначив, що фірма "ZORTEX BUSINESS LLP", UNITED KINGDOM з 15 липня 2014 року ліквідована (стан підприємства «dissolved»). В підтвердження цього взято до уваги лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року № 630/17-200-490 "Щодо перевірки компанії "ZORTEX BUSINESS LLP", у якому вказано про те, що зазначену компанію згідно офіційного реєстру компаній Великої Британії - "Companies House", за електроною адресою: http://wck2.companieshouse.gov.uk, та бази даних Агенства кредитного рейтингу "Credit safe UK", ліквідовано 15.07.2014 року. В зв'язку з цим, відповідач вважає, що по всіх митних деклараціях, які оформлені в період з 15.07.2014 по 31.12.2015, покупцем виступала не компанія "ZORTEX BUSINESS LLP", а інша фірма-нерезидент, внаслідок чого реалізовано товар невідомому нерезиденту на загальну суму 89382,32 дол. США, а кошти, що надійшли на вказану суму не можуть бути зараховані як оплата за поставлений товар по контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року. З огляду на вказане, вважає, що термін прострочення по надходженню валютної виручки становить 274 дні (з 02.04.2015 року по 31.12.2015 року).

Натомість представники позивача не погоджуються з доводами відповідача та стверджують, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не взято до уваги умови контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року (пункт 4.1- попередня оплата) та банківські виписки по валютному рахунку позивача, відповідно до яких компанія "ZORTEX BUSINESS LLP" здійснювала 100 % передоплату на рахунок ДП «Болехівське лісове господарство». Щодо висновків відповідача про реалізацію товару невідомому нерезиденту, то, на думку позивача, в розрізі складу правопорушення: ненадходження валютних коштів по зовнішньоекономічному контракту, вони є безпідставними, оскільки згідно вантажно-митних декларацій та банківських виписок отримувачем товару, як і відправником коштів вказано фірму "ZORTEX BUSINESS LLP", а кошти за поставлений товар по контракту надійшли в повному обсязі.

Суд, при цьому вказує на таке.

Відносини щодо повернення виручки резидентів в іноземній валюті регулюється Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Так, відповідно до статті 1 вказаного Закону, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» встановлено, що Порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно пункту 78.7. статті 78 Податкового кодексу України, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Статтею 83 Податкового кодексу України передбачено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІV,бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Тобто згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. За змістом статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", сфера дії вказаного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України; незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Пунктом 1 статті 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на первинних або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа, дату і місце складання, назва підприємства, від імені якого складається документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2 ст. 9 цього Закону).

Необхідність підтвердження господарський операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704 (далі - Положення).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 вказаного Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, наслідки в податковому обліку платника податку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Однак, в порушення вищазазначених норм чинного законодавства, акт перевірки від № 25/09-19-25-05/22177916 від 21.01.2016 року не містить посилань на конкретні первинні бухгалтерські документи, аналіз яких міг би стати підставою для висновків про те, що ДП "Болехівське лісове господарство" порушило будь-які вимоги валютного законодавства. Тобто відповідач, за наявності поданих позивачем вантажно-митних декларацій, накладних, рахунків-фактур, специфікацій, виписок з банківського рахунка, зробив висновок про те, що позивач здійснив реалізацію товару невідомому резиденту. Натомість в перелічених бухгалтерських документах зазначено, що відправником коштів та отримувачем товару є компанія "ZORTEX BUSINESS LLP".

Також суд вказує на те, що інший контролюючий орган - Державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області, в акті ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2011 року по 01.09.2015 року за № 07-21/9 від 18.12.2015 року, не виявила факту невиконання контрагентом позивача - фірмою "ZORTEX BUSINESS LLP" умов контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року, а саме ненадходження коштів в сумі 89382,32 дол. США за поставлений товар.

Суд вказує, що поняття суб'єкта господарювання визначено статтею 55 Господарського кодексу України (надалі - ГК України). Так, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

При цьому, згідно частини 2 статті 55 ГК України, суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

В свою чергу, відповідно до статті 378 ГК України, суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності є: суб'єкти господарювання, в пунтах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу.

Статтею 382 ГК України передбачено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов'язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (частина 3 статті 382 ГК України).

Згідно статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічна діяльність - це діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами. Зовнішньоекономічний договір (контракт) - це матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення, статутних документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України частина 5 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»).

Статтею 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:

1) визначення застосовуваного права;

2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;

4) виконання судових доручень;

5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про міжнародне приватне право", цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.

Згідно положень частин 1, 2 статті 25 Закону України "Про міжнародне приватне право", особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Відповідно до підпункту 14.1.122. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, нерезиденти - це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.

Пунктом 103.4 статті 103 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до статті 4 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 року для цілей цієї конвенції термін "резидент однієї Договірної Держави" означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Підпунктом (і) пункту 1 статті З цієї ж Конвенції визначено, що термін "компетентний орган" означає, у відношенні Сполученого королівства. Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, і, у відношенні України, Міністерство фінансів України або його повноважного представника.

Згідно положень пункту 103.5 статті 103 ПК України, довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 7 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", у разі державної реєстрації юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ про підтвердження реєстрації іноземної особи в країні її місцезнаходження, зокрема витяг із торговельного, банківського або судового реєстру, який відповідає вимогам частини шостої статті 8 цього Закону.

Згідно пункту 6 статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", документ про підтвердження реєстрації іноземної юридичної особи в країні її місцезнаходження повинен бути легалізований у встановленому порядку.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року №630/17-200-490 "Щодо перевірки компанії "ZORTEX BUSINESS LLP" та на інформацію із сайту: companieshouse.gov.uk, як на докази ліквідації компанії "ZORTEX BUSINESS LLP" 15.07.2014 року, є необґрунтованими, оскільки вказані документи не можуть бути визнані судом допустими доказами.

З огляду на вказане, суд з вказаних мотивів також не може взяти до уваги й поданий позивачем протокол зборів партнерів Компанії "ZORTEX BUSINESS LLP" від 14.07.2014 року про зміну реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни - Об'єднане королівство Великобританія з Англії: WORLD TRADE CENTRE TOWER 42 25 OLD BROAD -TREET LONDON England EC2N 1HQ United Kingdom на Шотландія: Suite 20 12 South Bridge Edinburgh Scotland EH1 1DD United Kingdom.

Про правомірність дій позивача у взаємовідносинах із компанією "ZORTEX BUSINESS LLP" свідчить й те, що після 15.07.2014 року вказаного контрагента обслуговували іноземні банки, а митні органи України, після виконання усіх належних митних процедур, здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі території України. Митна служба України без жодних заперечень здійснювала митне оформлення вантажів для компанії "ZORTEX BUSINESS LLP" як до, так і після 15.07.2014 року, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями вантажно-митних декларацій.

Підставою для формування позивачем показників доходів та витрат були первинні документи за наслідками операцій з постачання товарів контрагенту - "ZORTEX BUSINESS LLP". Зауважень щодо оформлення первинних документів відповідач не зазначив. Виконання договірних зобов'язань підтверджується належно оформленими первинними документами, які відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники.

Також судом при вирішенні цієї справи враховано критерії, за яких дії контролюючого органу при нарахуванні платнику податків додаткових грошових зобов'язань (в тому числі штрафних санкцій, пені), будуть відповідати практиці Євпропейського суду з прав людини щодо застосування статті 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що:

"…суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності…".

Окрім цього, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», Європейський суд з прав людини вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Вказані рішення Європейського суду хоча і стосується обставин щодо безпідставності покладення на покупця обов'язку щодо повторної сплати податку на додану вартість в разі невиконання продавцем, яких знаходиться поза контролем покупця, своїх зобов'язань по декларуванню вказаного податку за умови повного виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, однак вони встановлюють загальне правило, відповідно до якого платник податку - покупець по операціях поставки товарів не повинен відповідати за невиконання продавцем зобов'язань, та бути позбавлений гарантованого Конвенцією права власності, зокрема, й в наслідок донарахування йому відповідних податкових зобов'язань до бюджету, в разі якщо він повністю виконав свої зобов'язання, за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку по цих операціях, або будь-яких вказівок на його обізнаність про порушення вчинені його контрагентом, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

Однак суд, з огляду на доводи відповідача в обґрунтування правомірності податкового повідомлення-рішення, яке є предметом оцінки в цій адміністративній справі, змушений вказати на те, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції". Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вказану практику Європейського Суду з прав людини, норму частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України судом було запропоновано відповідачу надати суду додаткові докази в підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про недобросовісність позивача.

Однак відповідачем таких доказів подано не було. Поданий позивачем додатково лист Державної фіскальної служби України № 12920/5/99-99-08-02-01-16 від 28.05.2015 року з додатками, адресований територіальним органам ДФС, щодо вжиття заходів, не містить таких належних і допустимих доказів в підтвердження вищевказаних обставин. Також суд вважає, що не можуть бути взяті судом до уваги як такі докази щодо зловживань позивача й викладені в акті перевірки № 1932/09-05-22/22177986 від 12.11.2015 року, висновки якого взято Долинською ОДПІ за основу при складанні акта перевірки від 21.01.2016 року, посилання на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000072 від 08.04.2015 року, за ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України щодо службових осіб ТОВ «С.Т.К-Полісся», оскільки згідно ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України лише вироком суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, можуть бути встановлені обставини того, чи мало місце діянання за участі посадових осіб ДП «Болехівське лісове господарство».

Таким чином, з огляду на оцінені судом в сукупності подані сторонами докази, суд вважає, що висновки відповідача є передчасними, оскільки фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу про те, що кошти в сумі 89382,32 дол. США надійшли до позивача не на підставі контракту № 14-04/14 від 26.12.2013 року.

В той же час, суд наголошує, що в разі отримання фіскальним органом належних та допустих доказів зловживань посадових осіб позивача при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по поставці товару компанії "ZORTEX BUSINESS LLP", відповідач не позбавлений можливості згідно статей 54, 58, 78 Податкового кодексу України провести позапланову перевірку та прийняти нове податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу пені за порушенні термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Процедурне обгрунтування необхідності скасування оскарженого рішення контролюючого органу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено правовий порядок для суб'єктів владних повноважень, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно встановлених в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв правомірності рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень, їх посадових осіб - рішення суб'єктів владних повноважень повинні прийматися (вчинятися) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вище встановлено судом, відповідачем не подано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2016 року в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання: пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 1198967,47 грн. відповідає встановленим частиною 2 статті 19 Конституції України, пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень. Натомість позивачем відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України доведено суду дотримання ним вимог валютного законодавства.

За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2016 року в частині нарахування позивачу пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 1198967,47 грн. прийнято відповідачем без встановленої законом підстави, передчасно та необґрунтовано - за відсутності на час їх прийняття належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушень статті 1 Закону України № 185/94-ВР.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позов Державного підприємства "Болехівське лісове господарство" належить задовольнити: визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 03.02.2016 року № в частині нарахованого грошового зобов'язання за платежем «Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства» в сумі 1198967,47 грн.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви додано платіжне доручення № 257 від 10.02.2016 року про сплату судового збору в розмірі 17987,10 грн. (а.с. 3). Інших доказів понесення позивачем судових витрат по справі не подано.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду позивач зменшив розмір позовних вимог та просив скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 03.02.2016 року № в частині нарахованого грошового зобов'язання в сумі 1198967,47 грн., то судовий збір, який підлягав до сплати за дану позовну вимогу становить 17985,30 грн.

Таким чином, суд вважає, що позивачу належить присудити з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб'єкта владних повноважень, 17985,30 грн. в відшкодування витрат позивача по сплату судового збору. Решту витрат про сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 03.02.2016 року в частині нарахування Державному підприємству "Болехівське лісове господарство" грошового зобов'язання: пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 1198967 (один мільйон сто дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот шістдесят сім) гривень 47 копійок.

Присудити Державному підприємству "Болехівське лісове господарство" (код 22177986, місцезнаходження: вулиця Коновальця, будинок 101, місто Болехів, Івано-Франківська область, 77202) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39394463, місцезнаходження: вулиця Незалежності, будинок 20, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) - 17985 (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) гривень 30 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 04.05.2016 року.