Справа № 822/314/16
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/314/16

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

05 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

03.03.2016 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача, в свою чергу, заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 18.11.2011 року №698к ОСОБА_4 переведено18.11.2011 року на посаду начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби головного управління юстиції.

Головним територіальним управлінням юстиції у Хмельницькій області 05.01.2016 року видано наказ №18/04к, яким звільнено позивача із займаної посади за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на підставі заяви ОСОБА_4

На думку позивача, вище вказаний наказ Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про його звільнення є неправомірним та підлягає скасуванню, що стало підставою звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КЗпП України, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з матеріалами справи, на заяві про звільнення (а.с. 36) відсутня дата її написання та дата, з якої ОСОБА_4 підлягав би звільненню з займаної посади, а є лише резолюція уповноваженої особи Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області До наказу та дата коли її було зареєстровано Головним територіальним управлінням юстиції у Хмельницькій області.

Окрім того, як зазначає позивач, факту подання заяви у січні 2016 року, як його волевиявлення, не відбулося, оскільки з 05.01.2016 року по 02.03.2016 року він перебував на лікарняному.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992, з наступними змінами, передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Отже, визначення дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення. Окрім того, предметом доказування у даному випадку є встановлення свідомого волевиявлення працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У п. 18 вищевказаної Постанови зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

У п. 17 вищевказаної Постанови зазначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Отже, звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Враховуючи, що заява про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади за угодою сторін не містить волевиявлення (пропозиції) позивача на визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати. Резолюція відповідача, що знаходиться на вказаній заяві, також не містить ні пропозиції, ні погодження строку, з якого трудовий договір може бути розірвано, суд приходить до висновку про те, що сторонами спору не було досягнуто згоди щодо припинення трудового договору та не узгоджено дату звільнення в день подання позивачем відповідної заяви. Відсутність узгодження дати звільнення та волевиявлення позбавляло права відповідача на звільнення позивача 05.01.2016 року в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги щодо визнання протиправним, скасування наказу від 05.01.2016 №18/04к Про звільнення, поновлення на посаді та зобов'язання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу є обґрунтованими.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності моральної шкоди чи причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно частково задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 травня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6