Справа № 815/7182/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"26" квітня 2016 р. № К/800/1216/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіЮрченко В.П.
суддів Голубєвої Г.К. Сіроша М.В.
За участю секретаря судового засідання Іванова Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуКомунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
на постановуОдеського окружного адміністративного суду від 31.03.2015
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015
у справі № 815/7182/13-а
за позовомКомунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
пропро визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2015, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 частково задоволено позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26 квітня 2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 286977 грн., з яких 274417 грн. - за основним платежем та 12560 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає, що вони були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що податковим органом не оскаржувались судові рішення попередніх інстанцій в частині, в якій позовні вимоги задоволено, а тому в цій частині вони не переглядались.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку КП "Теплопостачання міста Одеси" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 30.09.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 30.09.2012 року, за результатами якої складено акт від 11.04.2013 року № 73/23-0/34674102/18, яким встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.266 п.14.1 ст.14, п. 46.1 ст. 46, п.187.10 ст. 187, п. 198.6 ст. 198 п.201.10, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого КП «Теплопостачання міста Одеси» занижено податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в періоді, що перевірявся, на загальну суму 11575512,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.04.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 13267753,00 грн.

З акту перевірки суть порушення вбачається в тому, що по-перше, в порушення п.п.14.1.266 п.14.1 ст.14, п.187.10 ст.187 Податкового кодексу України, підприємством КП "Теплопостачання міста Одеси" включено до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним не за датою списання грошових коштів з банківського рахунка, а за датою отримання товару, а саме, у січні 2011 року на загальну суму ПДВ у розмірі 4562569 грн.

По-друге, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за перевіряємий період встановлено, що позивачем: 1) у лютому 2011 року неправомірно сформований податковий кредит по ПП «Агропостач» по податковій накладній №512 від 22.02.2011 року на загальну суму ПДВ 453,00 грн.; 2) у березні 2011 року неправомірно сформований податковий кредит: по Лукойл Енергія і Газ Україна за податковою накладною №11 від 31.01.2011 року на суму ПДВ 65823,68 грн. та за податковою накладною №13 від 28.02.2011 року на суму ПДВ 64597,50 грн.; по ВАТ ВО «Холодмаш» за податковими накладними №7 від 30.01.2011 року на суму ПДВ 295,84 грн. та №8 від 30.01.2011 року на суму ПДВ 324,84 грн.; по ПАТ «Укртелеком» за податковими накладними № 3689/510 від 31.03.2011 року на суму ПДВ 1736,22 грн. та №9095/510 від 31.03.2011 року на суму ПДВ 6,16 грн.; по КП «Міські дороги» за податковими накладними №80 від 25.03.2011 року на суму ПДВ 1087,12 грн., №86 від 28.03.2011 року на суму ПДВ 651,44 грн., №93 від 28.03.2011 року на суму ПДВ 2401,99 грн., №94 від 28.03.2011 року на суму ПДВ 2546,07 грн., №71 від 24.03.2011 року на суму ПДВ 3678,95 грн.; 3) у травні 2011 року неправомірно сформований податковий кредит по КП «Міжнародний Аеропорт Одеса» на загальну суму ПДВ у розмірі 7707 грн.; 4) у червні 2011 року неправомірно сформований податковий кредит по ТОВ «Герц» по податковій накладній №10 від 30.06.2011 року на загальну суму ПДВ 2520,93 грн.; 5) у липні 2011 року неправомірно сформований податковий кредит: по ПАТ «Одеська ТЕЦ» по податковій накладній №16 від 30.04.2011 року на загальну суму ПДВ 1061700 грн.; по ВАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» по податковій накладній №174 від 31.07.2011 року на суму ПДВ 109372,86 грн.; по ДП «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» по податковій накладній №215 від 05.07.2011 року на суму ПДВ 3391,12 грн.; по ТОВ «Комфорт» по податковій накладній №28 від 20.06.2011 року на суму ПДВ 2604,33 грн.; 6) у вересні 2011 року неправомірно сформований кредит по ЖКС «Пересипський» по податковій накладній № 49 від 30.09.2011 року на загальну суму ПДВ 1964,21 грн.; 7) у жовтні 2011 року неправомірно сформований кредит по ТОВ «Будапешт Юг» по податковій накладній №4 від 30.09.2011 року на загальну суму ПДВ у розмірі 45994 грн.; 8) у листопаді 2011 року неправомірно сформований податковий кредит по ТОВ "Будапешт-Юг" за податковою накладною № 3 від 30.11.2011 року на загальну суму ПДВ у розмірі 45994 грн. та по ТОВ «Перша транспортна компанія» на суму ПДВ 8302,68 грн.; 9) у грудні 2011 року неправомірно сформований податковий кредит на загальну суму ПДВ у розмірі 67938 грн.; 10) у січні 2012 року неправомірно сформований податковий кредит на загальну суму ПДВ 3272574 грн., а саме, по ТОВ «Інфокс» на суму ПДВ у розмірі 436348,98 грн., по ПАТ «Одеська ТЕЦ» згідно податкової накладної №49 від 31.01.2012 року на суму ПДВ у розмірі 2815156,31 грн., по ТОВ «Золотий Екватор» згідно податкової накладної №4958/0013 від 31.12.2012 року на суму ПДВ 21068,97 грн.; 11) у лютому 2012 року неправомірно сформований кредит на загальну суму ПДВ у розмірі 2055114 грн., а саме, по ПАТ «Одесагаз» за податковою накладною №5/15 від 03.02.2012 року на суму ПДВ у розмірі 2150,75 грн., по ТОВ «Адамас-Трейд» за податковою накладною №2 від 07.02.2012 року на суму ПДВ 653,13 грн.; по ВАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» за податковими накладними № 272 від 31.12.2011 року на суму ПДВ 2027724 грн. та №273 від 31.12.2011 року на суму ПДВ 24586,15 грн.; 12) у березні 2012 року неправомірно сформований податковий кредит по ТОВ «Золота Чайка» по податковій накладній № 55 від 31.03.2012 року на загальну суму ПДВ у розмірі 664 грн.

Підставою для визначення порушення п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України слугувало те, що уточнюючими розрахунками податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, підприємством збільшено податковий кредит відповідних періодів по податковим накладним, які вже включені до податкових декларацій цих відповідних періодів.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог стосовно порушення позивачем п.п.14.1.266 п.14.1 ст.14, п.187.10 ст.187 Податкового кодексу України, у зв'язку із тим, що підприємством включено до складу податкового кредиту ПДВ по податковим накладним не за датою списання грошових коштів з банківського рахунка, а за датою отримання товару, а саме, у січні 2011 року на загальну суму ПДВ у розмірі 4562569 грн., суди, виходили з того, що згідно даних банківських виписок, бухгалтерських рахунків (639 газ, 638 енергоносії) та реєстрів отриманих податкових накладних, суми списання грошових коштів з банківського рахунка по постачальнику Національна акціонерна компанія ДК "Нафтогаз України", не відповідають даним реєстрів податкового кредиту, та зазначена сума (4562569 грн.) станом на 31.01.2011 р. залишилась не сплаченою, що не дає права на віднесення її до податкового кредиту.

В іншій частині щодо неправильного формування позивачем податкового кредиту, суди виходили з того, що позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ по придбаним товарам, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями у сумі ПДВ 6729503 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду попередніх інстанцій є передчасними, які зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судами не встановлено всіх обставин по справі в повному обсязі з огляду на наступне.

Щодо правильності формування позивачем податкового кредиту з контрагентом Національна акціонерна компанія ДК «Нафтогаз України» суди встановили, що КП «ТМО» (покупець) уклало з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (постачальник) договір від 14 жовтня 2010 року № 06/10-1062БО-23/ТГО-340/10 про закупівлю природного газу за державні кошти, згідно якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання. Також аналогічний договір було укладено 14 жовтня 2010 року № 06/10-1061ТЕ-23/ТГО-339/10 між КП «ТМО» (покупець) з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (постачальник) про закупівлю природного газу за державні кошти, згідно якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для надання населенню та релігійним організаціям послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Фактичне виконання договорів відповідачем не оспорюються і підтверджується актом передачі-приймання природного газу від 31.12.2010 року, актом про фактичне споживання природного газу від 31.12.2010 року, актом про зняття показників приладів обліку від 31.12.2010 року, актом передачі-приймання природного газу від 31.12.2010 року, а також податковими накладними: №18358 від 31.12.2010 року на загальну суму 14104444,85 грн., в тому числі ПДВ - 2350740,81 грн. (за договором №06/10-1062БО-23/ТГО-340/10) та №18352 від 31.12.2010 року на загальну суму 53069866,04 грн., в тому числі ПДВ - 8844977,67 грн.

Судами також встановлено, що зазначені податкові накладні отримані позивачем від його контрагента 03.02.2011 року та включені до реєстру отриманих податкових накладних у січні 2011 року за порядковими номерами №109, №110. При цьому, як вбачається з даного реєстру, по податковій накладній №18358 від 31.12.2010 року на загальну суму 14104444,85 грн., в тому числі ПДВ - 2350740,81 грн., позивачем включено лише загальну суму 8224444,85 грн., в тому числі ПДВ - 1370740,81 грн. Сума ПДВ у загальному розмірі 10215718,48 грн. по вказаним податковим накладним включена підприємством до складу податкового кредиту у січні 2011 року по контрагенту-постачальнику ДК «Газ України» (ІПН 56) за порядковим номером 41, що підтверджується податковою декларацією з ПДВ за січень 2011 року (вх.№ від 21.02.2011р.) та додатком 5 до неї (вх. № від 21.02.2011р.).

Тобто, між сторонами виник спір щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту по контрагенту-постачальнику ДК «Газ України» у січні 2011 року різниці фактично не сплаченої суми ПДВ у розмірі 4652739 грн., оскільки придбання газу здійснювалось в грудні 2010 року, під час дії Закону України «Про податок на додану вартість» № 168 (чинного до 31.12.2010 р.), а формування податкового кредиту - в січні 2011 року після набрання з 01.01.2011 року чинності Податковим кодексом України.

Суди, відмовляючи в задоволені позовних вимог в цій частині, погодились з доводами податкового органу, що формування податкового кредиту в січні 2011 р. є помилковим, оскільки датою виникнення права на податковий кредит є дата списання коштів з банківського рахунка в оплату придбаних товарів відповідно до п.п.187.10 ПК України за касовим методом.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.10 ст.187 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час формування позивачем податкового кредиту) у разі якщо платники податку, які постачають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), надають послуги з водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об'єднання співвласників багатоквартирних будинків, іншим подібним платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості (далі - ЖЕКи), датою виникнення податкових зобов'язань є дата зарахування коштів на банківський рахунок платника податку, а датою виникнення права на податковий кредит є дата списання коштів з банківського рахунка в оплату придбаних товарів/послуг.

Тобто, поставка зазначених у цьому пункті товарів (послуг) іншим категоріям споживачів чи поставка інших товарів (послуг) категоріям споживачів, визначеним у цьому пункті, здійснюються у загальному порядку (за правилом першої події).

Законодавче визначення поняття "касовий метод" наведено у підпункті 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, згідно з яким касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V Кодексу - це метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунка (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Таким чином, якщо платник податку здійснює операції, перелічені у пункті 187.10 статті 187 Кодексу, то за касовим методом таким платником визначаються і податкові зобов'язання, і податковий кредит за операціями з придбання товарів (послуг), перелічених у цьому пункті, використаних у межах здійснення таких операцій, оподаткованих за касовим методом.

Аналогічне роз'яснення наведено в листі ДПА України від 04.03.2011 р. N 4545/6/16-1515-26 та № 6310/7/16-1517-26, від 25.10.2011 р. N 4261/6/15-3415-04, листа Міністерства доходів і зборів України від 27.08.2013 р. N 9618/6/99-99-19-04-02-15.

Таким чином, при перевірці правильності формування позивачем податкового кредиту в січні 2011 р. податкова інспекція та суди зобов'язані були перевірити не лише дату списання коштів з банківського рахунка в оплату придбаних товарів/послуг, а взагалі з'ясувати осіб-придбавачів товару та послуг, які надавались позивачем. Визначальним в даному випадку є питання застосування касового методу (за п.п.187.10 ст. 187) чи загального порядку (ст. 198) формування податкового кредиту, що залишились поза увагою судів попередніх інстанцій.

При з'ясуванні цього питання, важливо враховувати, що при формуванні податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість, нарахованого до сплати при отриманні природного газу в грудні 2010 року, слід приймати до уваги норми податкового законодавства, які були діючими на дату отримання податкової накладної. Так, до 1 липня 2012 року, в тому числі і в період дії норм Закону України "Про податок на додану вартість", суми податку на додану вартість, нараховані (сплачені) при придбанні товарів (послуг), в тій їх частині, яка припадала на частину вартості житлово-комунальних послуг, що отримується їх виробником (виконавцем) з відповідного місцевого бюджету у вигляді виробничої дотації на покриття збитків від постачання послуг за тарифом, до складу податкового кредиту не включалися. Враховуючи особливості застосування касового методу визначення податкових зобов'язань та формування податкового кредиту, …, суми податку на додану вартість, зазначені в такій податковій накладній, на момент її отримання підлягали розподілу з метою формування податкового кредиту в такому порядку:

- частина вказаного в зазначеній податковій накладній податку на додану вартість, яка пропорційна частині тарифу, оплаченій споживачами, що перераховані в пункті 187.10 статті 187 розділу V Кодексу, включаючи і ту частину тарифу, що перераховується виробнику (виконавцю) житлово-комунальних послуг з відповідного місцевого бюджету замість пільгових категорій населення, формує податковий кредит за касовим методом, тобто повинна включатися до складу податкового кредиту у тих звітних періодах, в яких здійснюватиметься оплата отриманого товару (в даному випадку - природного газу), при постачанні якого була видана така податкова накладна;

- частина вказаного в зазначеній податковій накладній податку на додану вартість, яка пропорційна частині вартості житлово-комунальних послуг, які надані споживачам, що не перераховані в пункті 187.10 статті 187 розділу V Кодексу, повинна була бути включена до складу податкового кредиту за правилом першої події;

- частина вказаного в зазначеній податковій накладній податку на додану вартість, яка пропорційна операціям, що звільняються від оподаткування згідно з підпунктом 197.1.28 статті 197 розділу V Кодексу (виробнича дотація на покриття збитків від постачання послуг за встановленим тарифом), не підлягає включенню до складу податкового кредиту, оскільки податкову накладну отримано до 1 липня 2012 року.

Щодо порушень позивачем п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з включенням до складу податкового кредиту суми ПДВ по придбаним товарам, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями у сумі ПДВ 6729503 грн.

Відповідно до п.п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України: «Податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно пункту 9 розділу І Наказу Державної податкової адміністрації України від 25.01.2011 № 41 «Про порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 лютого 2011 р. за № 197/18935: До податкової звітності з податку на додану вартість належать:

- податкова декларація з податку на додану вартість (далі - декларація);

- уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок;

- копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді».

Отже, розрахунки з бюджетом по ПДВ здійснюються на підставі даних, відображених в декларації з ПДВ, яка є податковою звітністю з цього податку (а не на підставі даних, відображених в додатках до декларації). Тобто, висновки про завищення/заниження ПДВ по розрахункам з бюджетом можна робити лише на підставі співставлення даних податкового обліку з даними розділу III "Розрахунки з бюджетом за звітний період" декларації з ПДВ за відповідний період.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено з ВАТ «Укртелеком» договір про надання послуг електрозв'язку № 15 від 26.01.2007 року. На цими господарськими операціями видано податкові накладні: № 3689/510 від 31.03.2011р. на загальну суму 10417,32 грн., в т.ч. ПДВ - 1736,22 грн. та № 9095/510 від 31.03.2011р.на загальну суму 36,96 грн., в т.ч. ПДВ - 6,16 грн., які отримані 15.04.2011р. та включені до реєстру отриманих податкових накладних в березні 2011 року за порядковими номерами №№ 127;131. Сума ПДВ у розмірі 1742,38 грн. по вказаним податковим накладним включена підприємством до складу податкового кредиту в березні 2011 року по контрагенту-постачальнику ВАТ «Укртелеком» (ІПН - 56) за порядковим номером 24, що підтверджується податковою декларацією з ПДВ та березень 2011 року та додатком 5 до неї. Під час розгляду справи судами встановлено, що у зв'язку із включенням даних податкових накладних до податкового кредиту березня 2011 року без оплати, уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (дод.5 вх. № від 05.11.2012 ) КП «ТМО» зменшило податковий кредит березня 2011 року на суму ПДВ - 1742,38 грн. по контрагенту-постачальнику з індивідуальним податковим номером 65 (період виписки податкових накладних - 03.2011 року).

Водночас, як встановлено судом, у зв'язку із сплатою КП «ТМО» у квітні 2011 року в повному обсязі заборгованості по податковим накладним №№ 3689/510; 9095/510 (т.9 а.с.88-89), уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за квітень 2011 року (вх. № від 05.11.2012 року), КП «ТМО» збільшило податковий кредит квітня 2011 року на суму ПДВ 1742,38 грн. по контрагенту-постачальнику з ІПН 56, яким є ВАТ «Укртелеком», зазначивши період виписки податкових накладних - 03.2011 року, що відображено в розділі ІІ «Податковий кредит» (порядковий номер 21) додатку № 5 до вказаного уточнюючого розрахунку (т.9 а.с.90-98). Суд, відмовляючи в задоволені позовних вимог в цій частині, зазначив, що в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (дод.5 вх. № від 05.11.2012 року) замість вірного індивідуального податкового номеру контрагента-постачальника по податковим накладним №№ 3689/510; 9095/510 на суму 1742,38 грн., а саме, ВАТ «Укртелеком» (ІПН - 56), позивачем було зменшено податковий кредит у розмірі 1742,38 грн. по контрагенту-постачальнику з індивідуальним податковим номером 65, а отже, підприємством був зменшений податковий кредит березня 2011 року на ту ж саму суму ПДВ, однак зовсім по іншому контрагенту, по якому кредит взагалі не формувався, у зв'язку із чим сума кредиту не була зменшена.

Аналогічні порушення допущені позивачем при формуванні складу податкового кредиту по іншим контрагентам, зокрема: позивачем віднесено до складу податкового кредиту березня 2011 року суми ПДВ у загальному розмірі 10365,58 грн. по КП «Міські дороги» () за податковими накладними: №80 від 25.03.2011 року на суму ПДВ 1087,12 грн.; №86 від 28.03.2011 року на суму ПДВ 651,44 грн.; №93 від 28.03.2011 року на суму ПДВ 2401,99 грн.; №94 від 28.03.2011 року на суму ПДВ 2546,07 грн.; №71 від 24.03.2011 року на суму ПДВ 3678,95 грн., що підтверджується податковою декларацією з ПДВ та березень 2011 року та додатком 5 до неї (т.9 а.с.128-139). Дані податкові накладні отримані КП «ТМО» від постачальника 06.04.2011р. У зв'язку із включенням даних податкових накладних до податкового кредиту березня 2011 року без оплати, уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (дод.5 вх. № від 05.11.2012 року) КП «ТМО» зменшило податковий кредит березня 2011 року на суму ПДВ - 10365,58 грн. по контрагенту-постачальнику з індивідуальним податковим номером 53 (який не є ІПН КП «Міські дороги»). В подальшому, у зв'язку із сплатою КП «ТМО» у квітні 2011 року заборгованості по вказаним вище податковим накладним, уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за квітень 2011 року (вх. № від 05.11.2012 року), КП «ТМО» збільшило податковий кредит квітня 2011 року на суму ПДВ 10365,58 грн. по контрагенту-постачальнику з індивідуальним податковим номером 36, яким є КП «Міські дороги», зазначивши період виписки податкових накладних - 03.2011 року, що відображено в розділі ІІ «Податковий кредит» (порядковий номер 24) додатку № 5 до вказаного уточнюючого розрахунку.

Ідентичні та аналогічні порушення встановлені податковим органом, з якими погодились суди по іншим контрагентам: КП «Міжнародний Аеропорт Одеса» на суму 7707,04 грн.; ПАТ «Одеська ТЕЦ» на суму 945928, 14 грн.; ВАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на суму 109372,86 грн.; ТОВ «Комфорт» на суму 2604,33 грн.; ТОВ СП «Будапешт-Юг» у розмірі 45994,00 грн.; КП «Одескомунтранс» на суму ПДВ 1337,53 грн.; ТОВ «Перша транспортна компанія» у розмірі 560,01 грн.; ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» 436348,98 грн.; ПАТ «Одеська ТЕЦ» на суму 2815156,31 грн.; ВАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» 2052310,46 грн.

Тобто, позивачем в уточнюючому розрахунку допущено технічну помилку в зазначені ІПН по контрагента, по якому корегувався податковий кредит, внаслідок чого податковий орган і суд прийшли до такого висновку: позивачем вперше сформовано податковий кредит, який не скореговано при поданні уточнюючого розрахунку, а потім повторно суму цього ж кредиту включено до складу податкового кредиту. Ця помилка призводить до змін у податковому обліку та впливає на розрахунки з бюджетом, адже відсутність вірних даних відносно контрагентів платника податку призводить до виникнення розбіжності в сумі податкового кредиту, оскільки зазначені в декларації суми ПДВ з огляду на невірність індивідуальних податкових номерів фактично не підтверджуються податковими накладними.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи доводи позивача про те, що ці помилки не вплинули на суму ПДВ за звітний період, вважає висновки судів передчасними, які ґрунтуються на припущеннях, оскільки податкові зобов'язання з ПДВ, у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Тобто, важливо встановити, чи призвели ці помилки до неправильного визначення суми ПДВ за період, в якому здійснювалось коригування показників податкової звітності, і чи дійсно в зв'язку з допущеними помилками в ідентифікаційному номері платника податку коригування суми податкового кредиту не здійснено, що призвело до подвійного відображення цих сум.

Аналогічна позиція колегії суддів і по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Голден Телеком», оскільки здійснюючи коригування показників податкової звітності по вказаному контрагенту, позивачем допущено помилку в періоді видачі податкових накладних.

Враховуючи, що для правильного вирішення справи важливо встановлення всіх фактичних обставин по справі в їх сукупності, та вказана вимога не виконана судами, що унеможливлює прийняття правильного рішення по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 - скасувати в частині, в якій відмовлено в задоволені позовних вимог, та в цій частині справу направити на новий розгляд в Одеський окружний адміністративний суд.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П. Юрченко

Г.К.Голубєва

М.В.Сірош