Справа № 2а-3108/11/1370
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2011 р. № 2а-3108/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Костіва М.В.

при секретарі Билень Н.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3;

від відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Леопрінт»до Державної податкової інспекції в Пустомитівському районі Львівської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 20.07.2010 р., №/1 від 27.09.2010 р.; №/2 від 14.12.2010 р., №/3 від 22.02.2011 р.,

встановив:

Адміністративний позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю ТД ЛЕопрінт, м. Пустомити, Львівська область, до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області, м. Пустомити, Львівська область, про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 20.07.2010 р., №/1 від 27.09.2010 р.; №/2 від 14.12.2010 р., №/3 від 22.02.2011 р. на суму 106785 грн., з яких 101700 грн. основний платіж, 5085 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.03.2011 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 26.04.2011 р. Розгляд справи відкладався в порядку, передбаченому ст. 150 КАС України.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав у повному обсязі з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що відповідач безпідставно виніс оскаржувані рішення, помилково не врахувавши суми податкового кредиту з операцій з ПП Юнізет, свідоцтво платника ПДВ якого не було анульовано станом на дату проведення господарської операції. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених в запереченні. Посилається на несплату податку контрагентами позивача та їх контрагентами по ланцюгах. Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Актом №725/152/36562694 від 13.07.2010 р. про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість позивачу було збільшено суму податку на 101700 грн. на підставі п. 7.7.1., 7.7.7. Закону України Про податок на додану вартість за результатами взаєморозрахунків позивача з ПП Юнізет. Такий висновок зроблено відповідачем на підставі співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту у розрізі контрагентів за наявною у відповідача інформацією.

На підставі вказаного акту були винесені оспорювані податкові повідомлення рішення ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 20.07.2010 р., №/1 від 27.09.2010 р.; №/2 від 14.12.2010 р., №/3 від 22.02.2011 р. на суму 106785 грн., з яких 101700 грн. основний платіж, 5085 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ПП Юнізет був укладений договір купівлі-продажу №25/11-09кп від 05.11.2009 р. Договір фактично виконувався сторонами, що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями. Вартість придбаного позивачем товару збільшена на суму податку на додану вартість була сплачена. На недійсність договору чи його безтоварний характер відповідач не посилався, а такі обставини з матеріалів справи не вбачаються.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у визначених законом випадках. Згідно із п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З вищенаведеного вбачається, що для виникнення права на бюджетне відшкодування необхідними є: 1) наявність у платника відємного значення суми податку; 2) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Так, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який визначає дату виникнення прав платника податку на податковий кредит не встановлює звязку між моментом виникнення права на податковий кредит та моментом оплати в бюджет податку на додану вартість. Отже, для відшкодування з бюджету податку на додану вартість Закон України «Про податок на додану вартість»не передбачає обовязкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету від постачальника, чи його контрагентів. Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується саме платника, який згідно цього закону поніс фактичні витрати по сплаті податку, а не його контрагента. У разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. За таких обставин позивач не може нести відповідальність за стверджувану несплату податку контрагентом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), при цьому такі витрати повинні бути підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Таким чином, банківські виписки, податкові накладні, реєстри отриманих і виданих податкових накладних є документами, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість в ціні товару, та дають йому право на включення відповідних сум до податкового кредиту, а також на отримання бюджетного відшкодування у порядку, передбаченому п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Отже, позивач, одержавши у встановленому порядку податкову накладну, відповідно до п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»правомірно включив суму податку на додану вартість до податкового кредиту.

Частина друга пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного закону встановлює відповідальність платника податку тільки у випадку включення в податковий кредит сум ПДВ, не підтверджених податковими накладними. При цьому, Закон України «Про податок на додану вартість»не передбачає обов'язку або права одного платника податків контролювати показники податкової звітності іншого платника податків.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, у відповідача в даному випадку відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного рішення внаслідок стверджуваного ненадходження цього податку до бюджету від продавця товару, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для таких дій.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 6-12, 69 -71, 86, 137, 158, 159-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними податкові повідомлення рішення ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 20.07.2010 р., №/1 від 27.09.2010 р.; №/2 від 14.12.2010 р., №/3 від 22.02.2011 р.

3. Стягнути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Леопрінт (81100, Львівська обл., м. Пустомити, вул. Грушевського 33) 3 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.В. Костів

Повний текст постанови виготовлено 24.05.2011 року.