Справа № 804/6335/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 р. Справа № 804/6335/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Ротор" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ротор» (далі-ПП «Ротор», підприємство, платник, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з позовними вимогами щодо:

визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про непогодження застосування процедури податкового компромісу від 17.04.2015р. №46-р (пк);

зобов'язання Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву Приватного підприємства "Ротор" за вих. №151 від 06.04.2015р. про намір досягнення податкового компромісу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що прийняте контролюючим органом рішення є протиправним та підлягає скасуванню, мотивуючи тим, що подані ПП «Ротор» до відповідача заяви про намір досягнення податкового компромісу відповідали умовам податкового компромісу, встановленим податковим законодавством, строк давності застосування податкового компромісу на час звернення позивача не сплинув. Окрім того, як зазначає позивач, пунктом 7 підрозділу 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не передбачено необхідність прийняття податковим органом будь-яких рішень після прийняття заяви про намір досягнення податкового компромісу. Таким чином, позивач вважає, що у випадку оскарження податкового повідомлення-рішення у судовому порядку, Законом України «Про внесення зін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» не визначено повноважень контролюючого органу щодо відмови у застосуванні податкового компромісу. При цьому, посилання відповідача на Методичні рекомендації, затверджені наказом ДФС України №13 від 17.01.2015р., на думку платника, є недоречними, з огляду на те, що дані рекомендації не є нормативно-правовим актом та носять рекомендаційний характер порівняно із законом, який має вищу юридичну силу та не передбачає зазначених в оскаржуваному рішенні податкового органу обмежень щодо узгодження податкового компромісу по податку на прибуток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем заперечень до суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ПП «Ротор» () зареєстровано як юридичну особу Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 24.01.1995р. (Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №053672).

Згідно Довідки №569 від 14.08.2012р. підприємство перебуває на обліку як платник податків у Державній податковій інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі-ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська, податковий орган, контролюючий орган, відповідач) за №569.

ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська була проведена документальна планова виїзна перевірка ПП «Ротор» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р., за результатами якої фахівцями контролюючого органу складено акт за №202/2201/13430357 від 13.02.2014р.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем були подані заперечення на даний акт.

За результатами розгляду зазначених заперечень ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська винесено рішення щодо призначення та проведення позапланової виїзної перевірку ПП «Ротор» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за періодз 01.10.2010р. по 31.12.2012р.

За підсумками вищевказаної перевірки відповідачем складено Акт за №504/2201/13430357 від 17.04.2014р., у якому контролючий орган дійшов висновку щодо порушення підприємством:

1) п. 44.1. ст. 44, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 138.2, п.п. 135.5.5, п. 135.5 ст. 135, ст. 138, п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, п. 3.1 ст. 3. п.4.1 ст.4, п.п.5.2.1 п. 5.2 ст. 5, абз. «г» п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок чого занижено податок на прибуток за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. на загальну суму - 655 157,00 грн., в тому числі: за IV квартал 2010р. в сумі - 61 335, 00 грн., за І квартал 2011 р. в сумі - 110 493, 00 грн., за II квартал 2011 р. в сумі - 161 322, 00 грн., за III квартал 2011 р. в сумі - 102, 00 грн., за IV квартал 2011 р. в сумі - 27 997, 00 грн., за І квартал 2012 р. в сумі -98 184, 00 грн., за II квартал 2012 р. в сумі - 53 891, 00 грн., за III квартал 2012 р. в сумі - 41 337, 00 грн., IV квартал 2012 р. в сумі- 100 495, 00 грн.;

2) п.п. 14.1.179, п.п. 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п. 193.1 ст. 193, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. З, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.4.5 п.7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму - 119 120, 00 грн., в тому числі: за вересень 2011р. на суму - 45 280, 00 грн., за листопад 2011р. на суму - 8118, 00 грн., за грудень 2011р. на суму - 20 221, 00 грн., за січень 2012р. на суму,- 3200, 00 грн., за лютий 2012р. на суму -18 953, 00 грн., за липень 2012р. на суму -17 783, 00 грн., за серпень 2012р. на суму - 5567, 00 грн.;

3) п. 3.5 гл. З, п. 5.8 гл. 5, п. 7.24 гл. 7 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» внаслідок чого встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства у сумі - 1 830, 07 грн.;

4) п.п. 3.3.13 п. 3.1, абз. 2 п. 3.6, п. 3.8 розділу 3, п.п. 4.4.1, 4.4.2, 4.4.3, п. 4.1 розділу 4 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в частині невірного коригування уточнених показників.

19.05.2014р. на підставі Акту перевірки за №5042201/13430357 від 17.04.2014р. контролюючим органом були сформовані:

- податкове повідомлення-рішення № від 19.05.2014р., яким підприємству збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 743 968, 50 грн. (в т.ч. за основним платежем - 655 157, 00 грн. та за штрафними санкціями - 88 811, 50 грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 19.05.2014р., яким підприємству збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 148 900, 50 грн. (в т.ч. за основним платежем - 119 120, 00 грн. та за штрафними санкціями - 29 780, 50 грн.).

Не погодившись із винесеними ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська податковими повідомленнями-рішення підприємство звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративого суду із адмістративним позовом щодо визнання протиправним та скасування вищезазначених рішень контролюючого органу (справа №804/7501/14).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2014р. позовні вимоги ПП «Ротор» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.05.2014р., яким платнику визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 148 900, 50 грн.

При цьому у задоволенні заявлених позивачем вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2014р., яким підприємству збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 743 968, 50 грн. зазначеним судовим рішення - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач оскаржив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2014р. по справі №804/7501/14 в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015р. відкрито апеляційне провадження по справі №804/7501/14 за апеляційною скаргою ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська.

27.01.2015р. ПП «Ротор» звернулось до ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська із заявою про намір досягнення податкового компромісу щодо неузгоджених податкових зобов'язань по оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням (вих. №29 від 27.01.2015р.).

За результатами розгляду даної заяви податковим органом прийнято Рішення за №2-р (ПК) від 06.02.2015р. щодо погодження застосування процедури податкового компромісу щодо всієї суми основного платежу по податку на додану вартість, визначеної податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2014р. та стосовно суми основного платежу в частині завищення витрат по податку на прибуток, визначеної податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2014р. У погодженні застосування процедури податкового компромісу щодо решти суми податкового зобов'язання по податку на прибуток за податковим повідомленням-рішенням № № від 19.05.2014р. за основним платежем (279 174, 00 грн.) контролюючим органом - відмовлено.

У Рішенні за №2-р (ПК) від 06.02.2015р. відповідач також визначив, що загальна сума податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом за податковими повідомленнями-рішеннями щодо яких може бути застосовано податковий компроміс та загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5%), а саме:

-за податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2014р. по податку на додану вартість за основним платежем в сумі 119 120, 00 грн., сума податкового компромісу у розмірі 5% становить - 5956, 00 грн.;

-за податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2014р. по податку на прибуток за основним платежем в сумі 375 983, 00 грн. (погоджена відповідачем згідно рішення №2-р (ПК) від 06.02.2015р. частина податкового зобов'язання), сума податкового компромісу у розмірі 5% становить - 18 799, 15 грн.

Підприємством перераховано до державного бюджету вищезазначені суми податкового компромісу за податковими повідомленнями-рішеннями від 19.05.2014р. № та № у відповідності до Рішення ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська за №2-р (ПК) від 06.02.2015р., що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою із особового рахунку ПП «Ротор» №1830 в АТ «ОТП Банк», м.Київ за 05.02.2015р.

13.02.2015р. позивач додатково звернувся до ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська із заявою за вих. №65 про намір досягнення податкового компромісу в частині непогодженої за попереднім рішенням контролюючого органу суми податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем згідно податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2014р., яка становить 279 174, 00 грн., повідомивши, що зобов'язується погасити протягом 10 календарних днів зазначений неузгоджений платіж, сплативши 5% від його суми, що складає - 13 958, 70 грн.

23.02.2015р. ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська винесено рішення за №10-р (ПК) щодо не погодження застосування податкового компромісу згідно заяви ПП «Ротор» за вих. №65 від 13.02.2015р.

Зазначене рішення контролюючий орган мотивує тим, що у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014р. №65-VIII та наказу Державної фіскальної служби України №13 від 17.01.2015р. «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» - податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із завищенням податкового кредиту, а з податку на прибуток в частині завищення витрат, що вираховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Не погодившись із викладеною у даному рішенні позицією податкового органу, підприємство повторно звернулось до ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська із заявою про намір досягнення податкового компромісу (вих. №123 від 20.03.2015р.), наполягаючи на тому, що податковий компроміс повинен бути погодженим на всю суму податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем, визначеним податковим повідомлення-рішенням № від 19.05.2014р.

За результатами розгляду даної заяви підприємства, відповідачем винесено Рішення щодо не погодження застосування процедури податкового компромісу за №27-р (ПК) із наданням обгрунтування аналогічного доводам, наведеним у Рішенні №10-р (ПК) від 23.02.2015р.

07.04.2015р. ПП «Ротор» знову направило до ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська заяву (вих. №151 від 06.04.2015р.) про намір досягнення податкового компромісу в частині непогодженої суми податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем згідно податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2014р., надавши пояснення аналогічні тим, які викладені у попередніх заявах позивача.

17.04.2015р. за підсумками розгляду даної заяви, контролюючим органом винесено Рішення щодо не погодження застосування процедури податкового компромісу за №46-р (ПК), у якому надано теж саме аргументування, що і у попередніх рішеннях за №10-р (ПК) від 23.02.2015р. та за №27-р (ПК) від 26.03.2015р. Окрім того, відповідач у даному рішенні зазначив, що на решту основного платежу по податковому зобов'язанню з податку на прибуток підприємств за податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2014р. в сумі 279 174, 00 грн. ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська вирішено не застосовувати податковий компроміс, оскільки зазначена сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток встановлена внаслідок заниження доходів, в той час як, на думку відповідача, податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток в частині завищення витрат, що вираховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2014р. - визнано нечинною та закрито провадження у справі №804/7501/14 в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2014р. по податку на додану вартість та податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2014р. по податку на прибуток в частині 375 983, 00 грн. основного платежу та штрафних санкцій в сумі 60 041, 00 грн. у зв'язку із досягненнями сторонами податкового компромісу.

Щодо розгляду решти позовних вимог апеляційне провадження станом на момент розгляду даного спору апеляційне провадження по справі №804/7501/14 триває, що підтверджується матеріалами справи (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015р. по справі №804/7501/14).

Не погодившись із усталеною позицією податкового органу, відображеною у рішеннях №2-р (ПК) від 06.02.2015р., №10-р (ПК) від 23.02.2015р. та №27-р (ПК) від 26.03.2015р., з метою захисту власних прав, свобод та інтересів, ПП «Ротор» звернулось до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить із наступного.

17.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення зін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014р. №63-VIIІ (далі-Закон №63), яким було внесено зміни до Податкового кодексу України, а саме - до розділ ХХ «Перехідні положення», доповнивши зазначений розділ підрозділом 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу».

Відповідно до пункту 1 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин): податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пунктом 2 підрозділу 9-2 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження.

З аналізу норм Податкового кодексу України вбачається, що процедура податкового компромісу може розповсюджуватися як на випадки добровільного декларування платником податків занижених податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток шляхом подання уточнюючих розрахунків, так і на випадки наявності неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження.

Відповідно до п. 56.18 статті 56 Податкового кодексу України - при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними Податковим кодексом України, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Аналіз вказаних статтей Податкового кодексу України показує, що граничний строк сплати податкових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом і оскаржуваних платником податків в судовому порядку, настає по закінченні 10 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили.

Отже, право застосування податкового компромісу належить платнику податків, але податковий компроміс поширюється лише на неузгоджені суми податкових зобов'язань.

Наведене свідчить про те, що після прийняття рішення судом апеляційної інстанції на користь контролюючого органу та з моменту набрання ним чинності оскаржуване податкове повідомлення-рішення є узгодженим, а платник податків позбавляється права на застосування податкового компромісу.

Слід зазначити, що по справі №804/7501/14 в частині позовних вимог ПП «Ротор» щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2014р. по податковому зобов'язанню з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 279 174, 00 грн. та штрафних санкцій у відповідній сумі триває процедура апеляційного оскарження, у зв'язку з чим, зазначене податкове повідомлення-рішення за № має статус неузгодженого у відповідній частині, граничний термін сплати грошових зобов'язань по оскаржуваному повідомленню-рішенню не настав, тому перебіг строку давності тривалістю 1095 календарних днів не закінчився.

Законом встановлено заявницький (інформаційний) характер процедури податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, по яких не завершена процедура судового та/або адміністративного оскарження.

Особливості досягнення податкового компромісу з неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, визначені в пункті 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податковокого кодексу України.

Так, абз. першим п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Отже, зазначеними нормами Податкового кодексу України чітко встановлено, що для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок не закінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, достатнім для застосування податкового компромісу є подання платником податків заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5 % від визначеної в ній суми без будь-яких перевірок з боку контролюючого органу.

При цьому будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом №63 не передбачено.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах (п. 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ Податкового кодексу України).

Тобто, подання заяви про намір досягнення податкового компромісу є днем узгодження визначених зобов'язань, а сплата таких узгоджених зобов'язань підтверджує досягнення податкового компромісу.

Закон N 63 чітко визначає підстави відмови у застосуванні податкового компромісу у процесі оскарження податкового повідомлення-рішення:

- несплата 5 % у встановлені строки (10 днів) суми податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, невідповідність сплаченої суми у розмірі 5 % сумі, вказаній у відповідному податковому повідомленні-рішенні;

- невідповідність заяви про компроміс по податковому повідомленню-рішенню та податкового зобов'язання, щодо якого воно подано.

Зі змісту оскаржуваного підприємством Рішення №46-р (ПК) від 17.04.2015р. вбачається, що відмова ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська у застосуванні процедури податкового компромісу в частині неузгодженого податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем за податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2014р. в сумі 279 174, 00 грн. - мотивована невідповідністю заяви позивача умовам податкового компромісу, передбаченого підрозділом 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України та п. 2.1 "Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу", затверджених наказом ДФС України № 13 від 17.01.2015р., а саме: податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), а вищезазначена сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток встановлена внаслідок заниження доходів.

Натомість, актом перевірки №504/2201/13430357 від 17.04.2014р. позивач встановив порушення п. 44.1. ст. 44, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 138.2, п.п. 135.5.5, п. 135.5 ст. 135, ст. 138, п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, п. 3.1 ст. 3. п.4.1 ст.4, п.п.5.2.1 п. 5.2 ст. 5, абз. «г» п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. на загальну суму - 655 157, 00 грн.

Будь-яких інших обгрунтувань не погодження застосування контролюючим органом податкового копромісу у відповідності до поданої позивачем заяви за вих. №151 від 06.04.2015р. оскаржуване рішення не містить.

Отже, в основу відмови контролюючого органу у застосуванні податкового компромісу за зверненням ПП «Ротор» покладені лише посилання контролюючого органу на Методичні рекомендації щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу", затверджені наказом ДФС України № 13 від 17.01.2015р.

Водночас такі посилання ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська, як єдина підстава для відмови контролюючого органу у застосуванні податкового компромісу за заявою платника податків, не можуть вважатись належним підтвердженням правомірності оскаржуваного рішення, оскільки дані Методичні рекомендації не є нормативно-правовим актом, не встановлюють нових норм права та мають виключно рекомендаційний і роз'яснювальний характер щодо єдиного розуміння процедури застосування податкового компромісу посадовими особами органів ДФС, про також вказується у п. 1.3 вказаних Методочних рекомендацій.

Крім того, зазначені рекомендації виходять за межі норм, встановлених Законом №63 та фактично розширюють повноваження контролюючого органу, у зв'язку з чим профільний комітет Верховної Ради України на своєму засіданні відповідно до норм Закону України "Про комітети Верховної Ради України" щодо контрольних функцій парламентських комітетів з метою забезпечення прав платників податків прийняв рішення (лист №04-27/10-598 від 10.03.2015 року), яким вказав, що вищевказаними Методичними рекомендаціями ДФС у спосіб, не передбачений Законом, контролюючими органами приймаються рішення щодо погодження (непогодження) застосування податкового компромісу, у зв'язку з чим профільний комітет Верховної Ради України зобов'язав ДФС України привести Методичні рекомендації у відповідність до Закону №63.

При цьому Закон № 63 не містить жодних виключень, заборон чи спеціальних правил щодо застосування податкового компромісу по неузгодженим зобов'язанням з податку на прибуток по правовідносинам, які виникли до 01.04.2014р.

Підсумовуючи наведене, слід зауважити, що Методичні рекомендації щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу", затверджені наказом ДФС України № 13 від 17.01.2015р.- не є нормативно-правовим актом, носять рекомендаційний характер, в той час як Закон №63 має вищу юридичну силу, а його норми - пріоритет над нормами підзаконних нормативних актів та над рекомендаціями, роз'ясненнями та консультаціями податкового органу.

Натомість, норми Податкового кодексу України не містять обов'язкової умови наявності факту заниження зобов'язання з податку на прибуток виключно у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, при застосуванні податкового компромісу з неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо необгрунтованості відмови в погодженні позивачу податкового компромісу з підстави наявності факту заниження зобов'язання з податку на прибуток у зв'язку з заниженням доходу, а не у зв'язку із завищенням витрат.

Інших невідповідностей заяви позивача про намір досягнення податкового компромісу умовам податкового компромісу відповідачем не зазначено, а судом не встановлено.

Вищенаведене свідчить про те, що оскаржуване рішення щодо непогодження застосування податкового компромісу відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України № №46-р (ПК) від 17.04.2015 року було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України і діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених па контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушення прав і охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, у відповідності до положень якої - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська не доведено правомірність свого рішення та його відповідність нормам діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України.

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду заперечень на адміністративний позов, тому, приймаючи до уваги, презумпцію вини відповідача - суб'єкта владних повноважень, що діє в адміністративному судочинстві (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України), а також викладене, позов Приватного підприємства "Ротор" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про непогодження застосування процедури податкового компромісу №46-р (ПК) від 17.04.2015р.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву Приватного підприємства "Ротор" за вих. №151 від 06.04.2015р. про намір досягнення податкового компромісу.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Ротор" () судові витрати у розмірі 73, 08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський