Справа № 802/121/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 квітня 2016 р. Справа № 802/121/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: дочірнього підприємства "Ензим"

до: Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось дочірнє підприємство "Ензим" (далі ДП "Ензим", позивач) до Ладижинського відділення Бершадської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі Ладижинське відділення Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. Крім того зазначив, що господарські операції із контрагентами позивача - ТОВ "Темп-Інвестбуд", ПП "Мітра 20009", ПП "Видавництво "Прессбол-2008", ТОВ "ТД "Промхімагро" оформлені усіма необхідними первинними документами, а тому висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки та на підставі яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є неправомірними та не відповідають чинному законодавству.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача надав суду заперечення щодо адміністративного позову (том 1, а.с.118-130), та обґрунтовуючи свою позицію тим, що на момент прийняття оскаржуваних рішень мало місце порушення з боку позивача податкового законодавства, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані податкові повідомлення- рішення є законними.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Дочірнє підприємство "Ензим" закритого акціонерного товариства "Ензим" зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради №000011 від 22.09.2004 року, згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії АОО №149061, із послідуючою перереєстрацією 23.11.2007 року рішення №2000011, код за . Місцезнаходження суб'єкта господарювання відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: вул. Хлібозаводська 2, м. Ладижин, Вінницька область. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 13.10.2004 року за №1016, перебуває на обліку в Ладижинському відділенні Бершадської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області.

На підставі направлень від 16.03.2015 року №32, 33, 34, 35, 36, виданих Бершадською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, наказу №52 від 26.02.2015 року Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок субєктів господарювання, працівниками податкового органу проведено планову виїзну перевірку ДП "Ензим".

За наслідками проведеної перевірки складено ОСОБА_3 №47/22-32813696 від 27.08.2015 року про результати планової виїзної перевірки ДП "Ензим" код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року (том 1, а.с.19-105).

Із змісту вказаного ОСОБА_3 вбачається, що контролюючим органом зроблено висновок, про наступні порушення, що допущені позивачем:

1) п.44.1, п.44.3 ст.44, п.п.138.8.1 п.138.8, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України підприємством безпідставно збільшено собівартість виготовленої та реалізованої продукції, у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 5078105 грн. та зменшено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток від усіх видів діяльності за 2014 рік у сумі 3245820 грн.;

2) п.44.1, п.44.3 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість на суму 585499 грн.; завищено зарахування від завищено зарахування відємного значення різниці податку на додану вартість поточного звітного періоду до складу податкового кредиту на суму 159245 грн.; занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 5208649 грн.;

3) ст.1 Указу Президента №319/94 від 18.06.1994 року "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" №15/93 від 19.02.1993 року в частині невиконання вимог щодо строків декларування валютних цінностей, що незаконно знаходяться за межами України станом на звітну дату 01.01.2015 року, а саме підприємством не задекларовано валютні цінності, які знаходяться за межами України за 4 квартал 2014 рік;

4) ст.1 Закону України "Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження валютної виручки по експортних контрактах.

Підставою для висновків стала позиція контролюючого органу про безтоварність господарських операцій та нікчемність правочинів, що вчинені позивачем із його контрагентами ТОВ "Темп-Інвестбуд", ПП "Мітра 20009", ПП "Видавництво "Прессбол-2008", ТОВ "ТД "Промхімагро".

Не погоджуючись із висновками ОСОБА_3 перевірки, ДП "Ензим" подало до Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області заперечення на ОСОБА_3 №47/22-32813696 від 27.08.2015 року №820 від 25.09.2015 року.

На підставі направлень від 02.10.2015 року №142, 143, 144, виданих Бершадською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, та наказу Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області №239 від 02.10.2015 року, працівникам податкового органу проведена позапланова виїзна перевірка ДП "Ензим".

За наслідками проведеної перевірки складено ОСОБА_3 №56/22-32813696 від 23.10.2015 року про результати позапланової виїзної перевірки ДП "Ензим" код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, у межах заперечення на акт планової виїзної перевірки №47/22-32813696 від 27.08.2015 року (том 3, а.с.16-67).

Не погоджуючись із висновками, які висвітлені в акті позапланової перевірки, ДП "Ензим" подало до Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області заперечення на ОСОБА_3 №56/22-32813696 від 23.10.2015 року. За результатами розгляду поданих заперечень Ладижинське відділення Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області підготувало відповідь №2085/22 від 30.11.2015 року та винесло оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03.12.2015 року №, №, №, №.

Вважаючи висновки акту №56/22-32813696 від 23.10.2015 року та винесені податкові повідомлення-рішення від 03.12.2015 року №, №, №, № протиправними, ДП "Ензим" звернулось до суду за захистом своїх прав.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Податкового Кодексу України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Щодо податку на додану вартість та податку на прибуток, суд враховує наступне.

Для цілей оподаткування, згідно п.44.1 ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

В силу ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. В свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно п. п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначений статтею 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст.198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Згідно до п.п.200.1, 200.2 та 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Разом з тим, згідно з п.201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

Правовий аналіз наведеного нормативного положення свідчить про те, що право платника податків на податковий кредит виникає у випадку підтвердження господарських операцій податковими накладними чи іншими первинними документами.

Згідно з ч. 2 ст. 9 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, у акті перевірки відповідач підтвердив наявність у ДП "Ензим" первинних документів по взаємовідносинах із ТОВ "Темп-Інвестбуд", ПП "Мітра 2009", ПП "Видавництво "Прессбол-2008", ТОВ "ТД "Промхімагро", проте з яких неможливо встановити реальність вчинення господарських операцій.

З метою встановлення реальних обставин справи та правомірності висновку податкового органу щодо нікчемності (безтоварності) укладених позивачем з контрагентами правочинів, судом досліджені взаємовідносини ДП "Ензим" із ТОВ "Темп-Інвестбуд", ПП "Мітра 2009", ПП "Видавництво "Прессбол-2008", ТОВ "ТД "Промхімагро".

Щодо взаємовідносин ДП "Ензим" із ПП "Мітра 2009" суд зазначає наступне.

Так, ДП "Ензим" здійснювало господарську діяльність із ПП "Мітра 2009" ().

За період з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року ДП "Ензим" придбало в ПП "Мітра 2009" хімсировину (біотин, бетаглюкозидаза, пептон, фітаза концентрована, целюлоза, дріжджовий ферментолізат). На підтвердження проведених господарських операцій, представником позивача надано наступні документи: договір поставки №ДП-01210-ООТ/СФ від 01.08.2012 року (том 1, а.с.135-136), видаткові та податкові накладні поставок від ПП "Мітра 2009" на ДП "Ензим" (том 1, а.с.137-146), товарно-транспортні накладні по перевезенню сировини від ПП "Мітра 2009" (том 1, а.с.147-151), виписки з банку про оплату товарно-матеріальних цінностей (том 1, а.с.152-155).

Перевезення товару від ПП "Мітра 2009" здійснювалось на автомобілі НОМЕР_1 та на автомобілі VOLKSWAGEN LT, тип ТЗ фургон малотоннажний В, АВ4636АМ. Дані автомобілі знаходяться в оренді ДП "Ензим", що підтверджується договором оренди від 31.12.2011 року (том 2, а.с.199-200), договором оренди від 23.10.2012 року (том 2, а.с.203-206), договором оренди від 31.03.2011 року (том 2, а.с.207).

Щодо безтоварності господарський операцій із контрагентом позивача ПП "Мітра 2009", податковий орган в акті перевірки посилається на те, що договір оренди автомобіля НОМЕР_1 укладений 23.10.2012 року, а ТТН виписані на нього ще у серпні 2012 року, вересні 2012 року та жовтні 2012 року, однак не взято до уваги, що даний автомобіль знаходився в оренді ДП "Ензим" ще із 31.12.2011 року, що підтверджується відповідним договором оренди.

Крім того, в акті перевірки міститься посилання на п.2.5 договору поставки №ДП-01210-ООТ/СФ від 01.08.2012 року, відповідно до якого продавець зобов'язується здійснити поставку товару на умовах FCA (переважно в автотранспорт покупця) за адресою м. Черкаси парковка на перехресті вулиць Сумгаїтська та 30-річчя Перемоги. За погодженням сторін можлива поставка на умовах СРТ за адресою м. Ладижин, вул. Хлібозаводська, 2 з відповідним коригуванням цін.

Адреса ПП "Мітра 2009" 18002, Черкаська область, бульвар Шевченка, 266/1, тому податковий орган, вважає фіктивною поставку, адже ТТН виписані від перехрестя вулиць, а чим і як був транспортований товар до перехрестя вулиць невідомо.

Так, на спростування зазначеного, у судовому засіданні представники позивача пояснили, що дійсно відвантаження товару відбувалось на перехресті вулиць, а не зі складу, за усною домовленістю між сторонами, оскільки товар необ'ємний і був переданий з машини в машину, отже зазначене не може ставити під сумнів транспортування товару взагалі.

Більш того, поставка придбаного товару та прийняття його на склад підтверджується Книгою складського обліку (том 3, а.с.68-77), з якої чітко видно коли і від кого надійшли придбані ТМЦ.

Під час проведення перевірки також у ДП "Ензим" були відсутні сертифікати якості на придбану в ПП "Мірта 2009" сировину.

Однак, суд критично ставиться до такого твердження податкового органу, адже сертифікати відповідності (якості продукції) не є документами податкового (бухгалтерського) обліку підприємства, а отже його наявність у платника податків не є обов'язковою для підтвердження правомірності формування своїх витрат чи податкового кредиту.

В свою чергу, представники позивача довели до відома суду, що у ДП "Ензим" є система управління якістю №UA2/044/08505-14 від 25.06.2014 року, яка постійно перевіряється відповідними установами системи сертифікації УкрСЕПРО, про що позивачем повідомлено відповідача під час перевірки. На підтвердження зазначеного, позивачем долучено до матеріалів справи акти про фактичну якість та комплектність продукції (том 2, а.с.70-160).

У акті перевірки податковий орган також посилається на те, що під час перевірки немає можливості підтвердити використання придбаної хімсировини в господарській діяльності ДП "Ензим".

На підтвердження правомірності своїх дій, представники позивача надали технологічні документи по використанню виробничих запасів, що нормується по асортименту і кількості (том 2, а.с.209-274), виробничий звіт по списанню сировини та матеріалів на випуск готової продукції по цеху (том 2, а.с.191-192 розгорнутий) та пояснив, що списання сировини нормується по асортименту і кількості відповідно до діючих технічних умов та розроблених і затверджених підприємством на основі них технічних інструкцій (дані документи містять комерційну таємницю), тому не надавались для дослідження під час провденення перевірки.

Також відповідач в акті посилається на те, що основним постачальником ПП "Мірта 2009" за серпень - жовтень 2012 року є ПП "Будкомпроект Груп", яке відсутнє за місцем знаходження, що може свідчити про фіктивність господарських операцій із ДП "Ензим".

Проте, суд вважає таку позицію відповідача хибною, оскільки жоден нормативний акт не містить вказівок на обов'язок контролювати звітність контрагента.

З урахуванням викладеного суд критично ставиться до позиції податкового органу, а його щодо безтоварності господарських операцій є безпідставними.

З аналогічних підстав, суд приходить до висновку про правомірність взаємовідносин ДП "Ензим" із ТОВ "Темп-Інвестбуд", ПП "Видавництво "Прессбол-2008", ТОВ "ТД "Промхімагро".

На підтвердження проведених господарських операцій, представником позивача надано первинні документи, які підтверджують реальність їх здійснення.

Так, для підтвердження господарських операцій між ДП "Ензим" і ПП "Видавництво "Прессбол-2008" надано: договір поставки №ДП-1208-1Т/Ф від 15.08.2012 року (том 1, а.с.157-158), видаткові та податкові накладні поставок від ПП "Видавництво "Прессбол-2008" на ДП "Ензим" (том 1, а.с.159-170), товарно-транспортні накладні по перевезенню сировини від ПП "Видавництво "Прессбол-2008" (том 1, а.с.171-180), виписки з банку про оплату товарно-матеріальних цінностей (том 1, а.с.181-186).

Окремо суд звертає увагу відповідача на те, що посилання акті перевірки на проведення досудового слідства у кримінальному провадженні №0002006 та допит директора ПП "Видавництво "Прессбол-2008" слідчим відділом Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві, який за наданими поясненнями втратив паспорт громадянина України та не має відношення до його фінансово-господарської діяльності, не підтверджені обвинувальним вироком суду у даному провадженні, а, отже, не можуть слугувати підставою для визначення безтоварності господарської операції.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені підстави для звільнення від доказування. Зокрема, частиною 4 вказаної норми передбачено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Тобто, для адміністративного суду преюдиціальне значення має лише вирок суду у кримінальній справі. Інші судові рішення, прийняті в порядку встановленому Кримінально-процесуального кодексу України, для адміністративного суду є доказами, які підлягають оцінці в порядку статті 86 КАС України, а саме виходячи з того, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. А також те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На час розгляду справи судом обвинувальний вирок щодо посадових осіб ПП "Видавництво "Прессбол-2008" відсутній.

Для підтвердження господарських операцій між ДП "Ензим" і ТОВ "ТД "Промхімагро" надано: договір поставки №ПХА-0111-02-Т від 01.11.2012 року (том 1, а.с.188-191), видаткові та податкові накладні поставок від ТОВ "ТД "Промхімагро" на ДП "Ензим" (том 1, а.с.192-240), товарно-транспортні накладні по перевезенню сировини від ТОВ "ТД "Промхімагро" (том 1, а.с.247-257), виписки з банку про оплату товарно-матеріальних цінностей (том 1, а.с.258-260), лист ТОВ "ТД "Промхімагро" №03-Л від 03.09.2015 року щодо підтвердження товарності поставок (том 1, а.с.241-246).

Для підтвердження господарських операцій між ДП "Ензим" і ТОВ "Темп-Інвестбуд" надано: договір поставки №ТІ-1312-09-Т від 31.12.2013 року (том 2, а.с.2-3), видаткові та податкові накладні поставок від ТОВ "Темп-Інвестбуд" на ДП "Ензим" (том 2, а.с.4-43), товарно-транспортні накладні по перевезенню сировини від ТОВ "Темп-Інвестбуд" (том 2, а.с.47-58), виписки з банку про оплату товарно-матеріальних цінностей (том 2, а.с.59-68), лист ТОВ "Темп-Інвестбуд" №02/09 від 02.09.2015 року щодо підтвердження товарності поставок (том 2, а.с.44-46).

Оскільки позивачем надано всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участі контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення платником податків законної мети їх здійснення, висновки акту перевірки є лише припущеннями податкового органу.

Більш того, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2013 року у справі № К/9991/82116/12.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 року № К/800/9553/15.

Крім того, суб'єкт підприємницької діяльності не має права контролювати фінансово-господарську діяльність інших осіб. Якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Також при прийнятті рішення, суд бере до уваги правову позицію Вищого адміністративного суду, викладену в інформаційному листі № 742/11/13-11 від 02.06 2011 року в якому зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Судом встановлено, що основними видами діяльності позивача є господарська діяльність у сфері виробництва інших основних органічних хімічних речовин (основний) (код КВЕД 20.14); виробництва основних фармацевтичних продуктів (код КВЕД 21.10); виробництва фармацевтичних препаратів і матеріалів (код КВЕД 21.20); діяльності посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (код КВЕД 46.19); оптової торгівлі фармацевтичними товарами (код КВЕД 46.46); роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.73).

З метою дослідження факту здійснення господарських операцій, на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що для здійснення господарської діяльності позивач має всі необхідні фізичні, технічні та технологічні можливості для виробництва готової продукції з метою подальшої її реалізації.

До того ж, нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум ПДВ, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010 року, від 31.01.2011 року.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагента позивача та іншіх суб'єктів господарювання по ланцюгу постачання, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Окрім того, постановою Верховного суду України у справі 21-21а10 від 19 листопада 2010 року визначено, що не сплата продавцем або його контрагентом ПДВ до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру податкового кредиту.

Вказана правова позиція повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа "БУЛВЕС" АД проти Болгарії") констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Суд, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знаходить у діях платника податку ДП "Ензим" порушень тих норм закону, на які посилається відповідач, і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача суперечать вимогам податкового законодавства та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення від 03.12.2015 року №, №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Ладижинського відділення Бершадської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 37720 грн. 20 коп., сплаченого за квитанціями №499 від 04.02.2016 року та №500 від 12.02.2016 року.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Бершадської ОДПІ № НОМЕР_2 від 03.12.2015 року, № НОМЕР_3 від 03.12.2015 року, № НОМЕР_4 від 03.12.2015 року, № НОМЕР_5 від 03.12.2015 року.

Стягнути на користь дочірнього підприємства "Ензим" (24321, Вінницька область, м. Ладижин, вул. Хлібозаводська, 2, ) судові витрати в сумі 37720 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна