Справа № 685/1346/15-а
Суддя: Самойлович А. П.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 685/1346/15-а
Провадження № 2-а/685/1/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого: Самойлович А. П.

за участі секретаря Дондель Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області про визнання дій протиправними та скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу, уточнену в ході судового розгляду, визнати протиправним та скасувати розпорядження Теофіпольської селищної ради від 08 травня 2015 р. НОМЕР_8 в частині відмови в приватизації кімнати АДРЕСА_1, а також зобов'язати селищну раду надати їй дозвіл на приватизацію вищезазначеної кімнати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок селищної ради про те, що вона останні 5 років фактично не проживає в даному гуртожитку, не відповідає дійсності, вона зареєстрована та фактично проживає у гуртожитку з 04 грудня 2008 року, щомісячно сплачує комунальні послуги, тому має право приватизувати кімнату.

Селищною радою подано до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до якого просить відмовити у позові, оскільки при перевірці факту проживання та житлових умов мешканців гуртожитку було встановлено, що ОСОБА_1 у кімнаті, яку їй було виділено для проживання, взагалі не проживала, проживає по АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_2, що виключає можливість надання їй дозволу у приватизації кімнат у гуртожитку.

В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та додатково пояснив, що позивач проживає у даному гуртожитку, в ньому ж до 2013 року утримувала магазин на першому поверсі, в даний час здійснює свою діяльність на ринковій площі в смт Теофіполь.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовних вимог не визнала та просила відмовити у позові з підстав, зазначених у її запереченні на позов.

Заслухавши учасників судового розгляду, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2009 року № 500-VІ (далі по тексту - Закон № 500), сфера дії даного закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, які є об'єктами права державної чи комунальної власності, та фактично проживають у них.

Громадяни, на яких поширюється дія цього закону, відповідно до ст. 2 Закону, можуть реалізувати право на житло, зокрема, шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 500, громадяни, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

20 листопада 2012 року Теофіпольська селищна рада своїм рішенням № 14-17/2012 надала згоду на прийняття гуртожитку по АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади смт Теофіполь.

28 серпня 2013 року селищна рада залишила цілісний майновий комплекс вищезазначеного гуртожитку у статусі «гуртожиток» та надала дозвіл на приватизацію його житлових і нежитлових приміщень згідно рішення № 6-22/2013.

05 серпня 2014 р. за рішенням № 17-30/2013 селищною радою, з метою забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку на приватизацію був створений орган приватизації у кількості 8 чоловік.

26 грудня 2014 р. до органу приватизації звернулася ОСОБА_1 з заявою про передачу їй у приватну власність кімнати НОМЕР_2 у гуртожитку по АДРЕСА_1.

16 лютого 2015 р. чотирма членами органу приватизації селищної ради була проведена перевірка факту постійного проживання ОСОБА_1, яка дійшла висновку, що, за свідченням сусідів, ОСОБА_1 взагалі не проживала в гуртожитку, а кімнату використовувала не для проживання, про що складено Акт перевірки житлових умов, якого підписали також сусіди-свідки ОСОБА_4, яка проживає в кімнаті НОМЕР_1, та ОСОБА_5, який проживає в кімнаті НОМЕР_9.

11 березня 2015 р. комісія по приватизації на своєму засіданні вирішила рекомендувати селищному голові відмовити в наданні дозволу на приватизацію кімнати НОМЕР_2 ОСОБА_1, так як в результаті комісійного обстеження було встановлено, що вона в гуртожитку взагалі не проживала.

08 травня 2015 р. селищною радою прийнято оскаржуване розпорядження НОМЕР_8 про відмову ОСОБА_1 в приватизації кімнати АДРЕСА_1, як такій, що фактично не проживає.

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, комендант гуртожитку, пояснила, що в 2005 році ОСОБА_1 була надана кімната НОМЕР_2 під складське приміщення, де вона складувала товари, якими торгувала в магазині, розміщеному на 1 поверсі цього ж гуртожитку. Пізніше кімната НОМЕР_2 була надана ОСОБА_1 для проживання. Комунальні послуги оплачуються мешканцями гуртожитку, які не працюють на цукровому заводі, готівкою згідно відомості.

Свідок не змогла підтвердити або спростувати факт проживання позивача у кімнаті НОМЕР_2, так як сама свідок в гуртожитку не проживає, а буває лише впродовж свого робочого часу.

Також зазначила, що поштову кореспонденцію, яка приходила на адресу ОСОБА_1, неодноразово забирала продавець з її магазину на ім'я ОСОБА_3, сама позивача, а також неодноразово і сама (свідок) на прохання позивачки.

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, пояснила, що проживає в гуртожитку з 2007 року в кімнатах НОМЕР_3, куди вселилася з дозволу наймача ОСОБА_7 та керівництва цукрового заводу, і за увесь час свого проживання в гуртожитку не бачила, щоб ОСОБА_1 проживала в цій кімнаті, вона ніколи не прибирала в коридорі та в кухні, де прибирають мешканці житлового блоку в порядку черги, не здавала грошей на ремонт в коридорі та кухні, їжу на кухні не готувала, лише інколи набирала воду, на дверях кімнати завжди висів навісний замок, а не врізний, як в інших обжитих кімнатах.

Свідок зазначила, що під час однієї з розмов ОСОБА_1 їй повідомила, що з чоловіком придбали будинок в с. Коров'є, а також вказала, що позивач стала періодично, приблизно 1 раз на 2 тижні, з'являтися в гуртожитку лише після початку приватизації кімнат, а до цього лише інколи складала в кімнаті товар, який продавала в магазині на 1-му поверсі.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, пояснив, що працює водієм в Теофіпольському цукровому заводі, в гуртожитку проживає з 2007 року, хоча зареєстрований в Ізяславському районі Хмельницької області, де проживає його сім'я. Зазначив, що спочатку проживав в одній з кімнат на 1-му поверсі, а з 2009 чи 2010 р. в кімнаті НОМЕР_4, яка розташована в одному житловому блоці з кімнатою НОМЕР_2, а останні півтора роки проживає в кімнаті НОМЕР_5. Вказав, що ОСОБА_1 за час свого проживання в кімнаті НОМЕР_4 на поверсі фактично бачив лише кілька разів, в графік прибирання її не включали, на кухні її не бачив, а кімнату НОМЕР_2 використовувала в якості складу.

Свідок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає в кімнаті НОМЕР_6 гуртожитку, пояснила, що знає ОСОБА_1 з 2006 року, вона постійно проживає в гуртожитку з чоловіком, здає гроші на ремонт.

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, пояснила, що до свого виходу на пенсію у 2011 році працювала вахтером у гуртожитку, і ОСОБА_1 до 2011 року працювала і проживала в гуртожитку. Після 2011 року вона (свідок) щодня приходить до своїх родичів в гуртожиток, які їй залишають хліб для курей, і інколи зустрічала ОСОБА_1 в гуртожитку.

Свідок ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає в кімнатах НОМЕР_7 гуртожитку, пояснила, що ОСОБА_1 проживає в гуртожитку приблизно з 2005 чи 2006 року, і вона її зустрічає інколи в гуртожитку або в маршрутному автобусі.

ОСОБА_1 з 18 квітня 2008 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_11, позивач після укладення шлюбу прізвище не змінювала, що підтверджується актовим записом про шлюб № 19 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області.

Відповідно до довідки Новоставецької сільської ради Теофіпольського району від 01 лютого 2016 року № 40/02-25 ОСОБА_12 та ОСОБА_1 проживають без реєстрації у період з 2009 по вересень 2015 року по АДРЕСА_2

Комунальне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_10» Новоставецької сільської ради у своїй довідці від 01 лютого 2016 року № 19 повідомляє, що комунальні послуги (водопостачання) сплачувалися за двох осіб, які проживають по АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, пояснила, що в даний час працює секретарем Новоставецької сільської ради, раніше працювала в КП «ІНФОРМАЦІЯ_10». Комунальне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_10» займається водопостачанням жителів сільської ради та вивезенням сміття. Оплата за надані послуги нараховується на осіб, які фактично проживають в домогосподарстві, для чого обліковується кількість мешканців та утримувана худоба. В комунальному підприємстві ведеться книга розрахунків, в яку вносяться відомості про мешканців та кількість худоби, та книга нарахувань плати за комунальні послуги, а в кожному господарстві є книжка платежів з відривними талонами. Періодично проводяться обходи для уточнення відомостей станом на 1 січня та 1 липня, про вибуття члена сім'ї повідомляють самі мешканці, так як це впливає на розмір плати за послуги.

Свідок зазначила, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 в с. Коров'є більше 7 років, вона проживає без реєстрації, її проживання враховувалося при визначенні розміру плати за комунальні послуги. Спочатку по господарству ОСОБА_11 плата нараховувалася за трьох осіб - ОСОБА_11, його сина та ОСОБА_14, платежі вносила сама ОСОБА_1, після вибуття сина ОСОБА_11 на інше місце проживання вона особисто повідомила про цей факт для обліку при визначенні розміру платежу.

Головний бухгалтер КП «ІНФОРМАЦІЯ_10» Новоставецької сільської ради ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_9, яка також виконує обов'язки директора підприємства, допитана в якості свідка, пояснила, що працює на даній посаді з 21 вересня 2012 року і нараховує плату за водопостачання мешканців сільської ради. Двічі на рік, в липні та грудні, проводиться обхід дворів для з'ясування кількості мешканців кожного господарства та утримуваної худоби для нарахування плати за воду, оскільки більшість не використовує лічильників води. На підприємстві ведеться спеціальний журнал, в який вносяться відомості про кількість осіб, які там фактично проживають, а також види та кількість утримуваної домашньої худоби та птиці. На підставі цих даних нараховується остаточна сума платежу на воду.

Свідок зазначила, що плата за водопостачання господарства ОСОБА_11 нараховувалася за двох осіб - господаря та ОСОБА_1, яка з ним проживає, і вона особисто приходила на ринок в смт Теофіполь до ОСОБА_1, яка там торгує, для отримання заборгованості за воду.

Зазначені свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_15 обставини щодо нарахування комунальних послуг за двох осіб підтверджуються наданими копіями розрахункових книг КП «ІНФОРМАЦІЯ_10».

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_16, яка стверджувала про тривале знайомство та проживання в гуртожитку її сусідки ОСОБА_1 разом з чоловіком, однак у відповідь на запитання головуючого не відразу могла згадати ім'я чоловіка ОСОБА_1.

Показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони періодично бачили позивачку в гуртожитку, не свідчать про факт саме її проживання в гуртожитку, так як, крім виділеної для проживання кімнати НОМЕР_2, позивач провадила підприємницьку діяльність в магазині, розміщеному в цьому ж гуртожитку, що визнавали усі учасники судового розгляду.

Ухвалою суду від 03 березня 2016 року було визнано обов'язковість участі позивача для дачі особистих пояснень щодо обставин справи, однак за повідомленням її представника вона не змогла з'явитися в судове засідання на 04 квітня через необхідність транспортування хворого батька до обласної лікарні, однак доказів на підтвердження даної обставини не було надано. В судове засідання на 25 квітня не з'явилася без зазначення причин.

Судом не вбачається за доцільне застосовувати привід до позивача, особисту участь якої визнано обов'язковою, а також до її чоловіка ОСОБА_11, викликаного в суд для допиту в якості свідка, враховуючи, що надання пояснень стороною є правом, а не обов'язком, а також право чоловіка позивача відмовитися від надання пояснень щодо дружини.

Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, було встановлено, що позивачем не дотримано однієї з умов для отримання дозволу на приватизацію - фактичного проживання в гуртожитку впродовж останніх 5 років, у зв'язку з чим їй на законних підставах та обґрунтовано було відмовлено в наданні дозволу на приватизацію кімнати у гуртожитку, що, в подальшому, надасть можливість виділення спірної кімнати іншій особі, яка потребуватиме житла.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 14, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом МінЖКГ від 16 грудня 2009 р. № 396, ст.ст. 2, 10, 17, 18, 71, 160-163, 186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, яка брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Самойлович А.П.