Справа № 804/4357/14
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2015 рокусправа № 804/4357/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача форми «Р» від 30.01.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 2476144,08 грн.

В обґрунтування позову посилається на безпідставність висновку податкового органу про завищення позивачем валових витрат за 2012 рік на загальну суму 9710369,14 грн., оскільки вказані витрати були понесені позивачем в результаті реальних господарських операцій що підтверджуються відповідними первинними документами, які були надані до перевірки. Вказана сума коштів була сплачена ФОП ОСОБА_1 у якості страхових платежів за договорами страхування фінансових ризиків, укладених позивачем з ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд», метою укладення яких було дотримання контрагентом позивача за іншими угодами ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» своїх зобовязань по оплаті послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, які надавалися ФОП ОСОБА_1

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що угоди, укладені ФОП ОСОБА_1 з ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» не містять в собі економічної доцільності (розумної ділової мети) і не спрямовані на отримання позивачем користі (економічного ефекту) від придбаних послуг добровільного страхування фінансових ризиків, витрати, що понесені ФОП ОСОБА_1 за цими договорами є такими, що не повязані з його господарською діяльністю і не можуть бути включені до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить

скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача, що позивачем було укладено договір страхування фінансових ризиків з ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд», метою укладення яких було дотримання контрагентом позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» своїх зобовязань по оплаті послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, які надавались позивачем. При цьому, страхування фінансових ризиків це вид майнового страхування (класифікація страхування), яке за своєю суттю є страхуванням ризику втрати прибутку чи неотримання доходу внаслідок різних причин. Для збереження своєї господарської діяльності та отримання прибутку в разі настання непередбачених обставин позивач використав своє право на страхування фінансових ризиків, зважаючи на нестабільну економічну ситуацію у країні, а також зважаючи на те, що в цей період всі трудові та матеріальні ресурси позивача були спрямовані на виконання вимог договорів з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який був єдиним контрагентом позивача якому поставлялись послуги у великих розмірах, а отже був ризик неотримання прибутку у разі ліквідації цього підприємства або в разі ліквідації банка, до якого перераховувались кошти отримані від ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за надані послуги. Також на початку 2012 року у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» перед позивачем була наявна заборгованість, що підтверджується актом звіряння розрахунків.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Причини неприбуття в судове засідання представника відповідача суду не повідомлено.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

На підставі статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1), свідоцтво про державну реєстрацію видано виконкомом Криворізької міської ради народних депутатів, номер запису про державну реєстрацію 0030217 від 21.11.2007, перебуває на обліку в Криворізькій південній об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Криворізька південна ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області), як платник податків та, зокрема, є платником податку на доходи фізичних осіб на загальних підставах

На підставі наказу Криворізької південної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 26.11.2013 №649 та направлень від 09.12.2013р №486/173 та від 12.12.2013 №524/173 працівниками податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складено акт від 24.12.2013 №440/173/НОМЕР_1, яким зафіксовано встановлені під час перевірки порушення позивачем приписів п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого останнім було занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 1650762,72 грн.

Висновки податкового органу в акті перевірки обґрунтовані тим, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат 2012 року суми страхових платежів у загальному розмірі 9710369,14 грн., сплачені ФОП ОСОБА_1 за договорами страхування фінансових ризиків, укладених з ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд», які є такими, що не повязані з веденням господарської діяльності позивача.

Крім того, згідно висновків акта перевірки ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» від 19.07.2013 №445/2250/30303336, отриманого відповідачем від ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, не підтверджено здійснення цим субєктом господарювання страхової діяльності у період з 01.07.2010 по 31.12.2012, а всі оформлені ним договори вважаються такими, що не мають юридичної доказовості та не підтверджують реальність здійснення фінансово-господарської діяльності, отже, страхові договори, укладені між ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» та ФОП ОСОБА_1, та первинні документи, виписані на їх підставі, не є такими, що підтверджують витрати позивача через свою юридичну дефектність. Також з аналізу положень генеральних договорів добровільного страхування фінансових ризиків, укладених позивачем з вищевказаним контрагентом, вбачається, що витрати ФОП ОСОБА_1 на добровільне страхування фінансових ризиків є такими, що не повязані з веденням господарської діяльності позивача, через відсутність розумної економічної причини (ділової мети) на укладення таких договорів, оскільки у позивача у даному випадку не було наміру отримати економічний ефект від цих угод.

На підставі висновків акта перевірки від 24.12.2013 №440/173/НОМЕР_1 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.01.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 2476144,08грн., в тому числі за основним платежем 1650762,72 грн., та за штрафними санкціями 825381,36 грн.

Відповідно до п.177.1-п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 цього Кодексу встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються будь-які витрати із страхування майна платника податку; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи мають бути фактично здійснені у межах господарської діяльності платника податку і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку цього платника.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» укладено три генеральних договори добровільного страхування фінансових ризиків від 30.12.2011 №1230/10-317, №1230-12/317 та №1230/13-317 з аналогічним змістом, згідно яких ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд», як страховик, зобовязувалося за обумовлену в договорі плату (страховий платіж) при настанні передбаченого в договорі страхового випадку відшкодувати ФОП ОСОБА_1, як страхувальнику, заподіяні внаслідок цієї події збитки (сплатити страхове відшкодування) в межах обумовленої договором страхової суми.

Відповідно до п.1.2 цих договорів їх предметом є майнові інтереси ФОП ОСОБА_1, як страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України і повязані з фінансовими ризиками в його підприємницькій (господарській) діяльності.

За змістом розділу ІІ договорів добровільного страхування фінансових ризиків від 30.12.2011 №1230/10-317, №1230-12/317 та №1230/13-317 страховим випадком за цими договорами є збитки страхувальника (позивача) внаслідок невиконання (неналежного виконання) контрагентом страхувальника зобовязань по договорам №369 від 26.01.2011 про надання автотранспортних послуг, №3544 від 10.08.2011 про надання послуг та №20/07/11/3585 від 15.08.2011 про транспортно-експедиційне обслуговування, укладеним між страхувальником та його контрагентом, при цьому такі події вважаються страховим випадком, якщо вони сталися внаслідок надзвичайних та непереборних при даних умовах обставин, зокрема: дія стихійних лих під час та на місці виконання зобовязань, банкрутство контрагента страхувальника, підтверджене судовим рішенням, банкрутство банку, який обслуговує страхувальника. Ці події визнаються страховими випадками, якщо є документально підтверджений страхувальником протягом 15 робочих днів факт понесення збитків останнім внаслідок невиконання (неналежного виконання) контрагентом умов вищеозначених контрактів.

Виконання робіт за договорами добровільного страхування фінансових ризиків від 30.12.2011 №1230/10-317, №1230-12/317 та №1230/13-317 оформлено актами виконаних робіт, складених на підставі заяв-підтверджень на добровільне страхування фінансових ризиків, в яких значилося, що страховик прийняв на страхування фінансові ризики страхувальника згідно конкретного договору добровільного страхування та заяв-підтверджень, що додаються до кожного акту.

В рахунок оплати за ці роботи ФОП ОСОБА_1 протягом 2012 року перераховано на користь ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» кошти у загальній сумі 9710369,14 грн.

Згідно акту звіряння взаємних розрахунків між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд» станом на 31.12.2012 заборгованість за договорами, укладеними між цими субєктами господарювання, відсутня.

Судом встановлено, що сума сплачених ФОП ОСОБА_1 страхових внесків по договорам добровільного страхування фінансових ризиків від 30.12.2011 №1230/10-317, №1230-12/317 та №1230/13-317, укладеним з ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд», у загальному розмірі 9710369,14 грн. була віднесена позивачем до складу валових витрат в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік.

Судом також встановлено, що контрагентом позивача за договорами №369 від 26.01.2011 про надання автотранспортних послуг, №3544 від 10.08.2011 про надання послуг та №20/07/11/3585 від 15.08.2011 про транспортно-експедиційне обслуговування є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За договорами страхування ФОП ОСОБА_1 страхувалися фінансові ризики, що могли мати місце внаслідок невиконання (неналежного виконання) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як замовником, своїх зобовязань за вказаними договорами транспортного-експедиційного обслуговування, якщо таке невиконання (неналежне виконання) зобовязань матиме місце через надзвичайні та непереборні при даних умовах обставини, зокрема, через дію стихійних лих під час та на місці виконання зобовязань, через банкрутство ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», підтверджене судовим рішенням, та через банкрутство банку, який обслуговує ФОП ОСОБА_1

З наданих позивачем письмових доказів, як під час проведення перевірки так і до суду, встановлено, що сторонами за генеральним договором добровільного страхування сторонами виконано свої зобовязання, страховиком були надані визначені умовами договору послуги, а страхувальником було своєчасно сплачено страхові платежі, останній у свою чергу у подальшому використав ці послуги у власній господарській діяльності, зазначені обставини підтверджуються належними первинними документами, які оформлено відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову світність» та на підставі яких позивачем у справі у відповідний звітний період було сформовано податкову звітність. На час укладення між позивачем та ПрАТ «Страхова Компанія «Прогрес-Фонд» вищезазначеного генерального договору добровільного страхування та виконання сторонами за договором своїх зобов'язань, контрагент позивача був у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстрований як юридична особа та платник податків.

При цьому, податковим органом під час проведення перевірки не було встановлено та не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів використання придбаних позивачем у ПрАТ «Страхова Компанія «Прогрес-Фонд» послуг у неоподатковуваних операціях, або не у господарській діяльності позивача. Також не надано доказів невідповідності первинних документів за вказаними господарськими операціями, вимогам законодавства.

Отже наведені обставини, свідчать про наявність у позивача всіх необхідних первинних документів, які засвідчують наявність певних юридичних фактів, які у свою чергу надають право позивачу на віднесення до складу витрат та на формування податкового кредиту звітного періоду, які позивачем було отримано від контрагента ПрАТ «Страхова Компанія «Прогрес-Фонд», та використано у власній господарській діяльності.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зі змісту підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України вбачається, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Статтею 43 ГК України встановлено принцип свободи підприємницької діяльності, згідно з яким підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 18 частини 4 статті 6 Закону України «Про страхування» страхування фінансових ризиків відноситься до добровільного страхування.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до пункту 4.1.2 Правил добровільного страхування фінансових ризиків, зареєстрованими Міністерством фінансів України 24.10.2001, до страхових ризиків відносяться збитки страхувальника внаслідок: недотримання умов та строків виконання контрагентом страхувальника фінансових зобов'язань за угодою.

Право визначати економічну доцільність певних господарських операцій законодавцем надано виключно платнику податків.

Виходячи з правил ведення господарської діяльності, платник податків має право самостійно визначати обсяг послуг, який йому необхідний для забезпечення власної господарської діяльності. Визначення необхідності та доцільності укладення суб'єктом господарювання будь - яких видів господарських договорів не належить до компетенції податкових органів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем надано достатнє обґрунтування економічної доцільності укладення договору страхування фінансових ризиків з метою здійснення господарської діяльності. Зокрема, страхування фінансових ризиків здійснено позивачем з метою захисту власних майнових інтересів від непередбачених збитків у разі настання страхових випадків, визначених укладеним договором. Позивач вказує на те, що використав право на страхування зважаючи на можливість настання фінансових ризиків у 2012 році у звязку з нестабільною економічною ситуацією та з метою збереження своєї господарської діяльності та отримання прибутку у разі настання певних обставин, оскільки контрагент позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» був єдиним, якому у вказаний період надавались послуги у великих розмірах, що підтверджено первинними документам та не заперечувалось податковим органом, а також був ризик у неотриманні прибутку у разі невиконання (неналежного виконання) контрагентом позивача зобовязань за договором на надання автотранспортних послуг, у випадку ліквідації підприємства чи банку, на рахунки якого перераховувались кошти отримані від вказаного контрагента за надані послуги.

Встановлені судом фактичні обставини справи та досліджені докази свідчать, що здійснене позивачем страхування пов'язане із здійсненням його господарської діяльності.

Податковим органом не встановлено в ході перевірки та не доведено при розгляді справи здійснення страхування позивачем фіктивних господарських операцій чи неспіврозмірність страхових виплат із вартістю наданих послуг.

Як встановлено вище, в результаті дослідження доказів у справі в їх сукупності, первинних документів, складених на підтвердження виконання правочинів позивачем з вказаним контрагентом, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо не підтвердження вказаних вище операцій первинними документами та відсутності зв'язку між вказаними правочинами з господарською діяльністю позивача.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 6 статті 94 КАС України якщо суд апеляційної не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір за поданні позову у розмірі 487,20грн. та при поданні апеляційної скарги 2436,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись п.3ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі №804/4357/14 скасувати із прийняттям нової постанови.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 30.01.2014, прийняте відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Стягнути з Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2923,20 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров