Справа № 2-а-4250/11
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2011-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4250/11
Провадження №
ПОСТАНОВА

іменем України

04.07.2011 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення недорахованих сум на допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення недорахованих сум на допомогу на оздоровлення.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є евакуйованим із зони відчуження у 1986 році. Він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок їй щорічної допомоги на оздоровлення, яка фактично виплачується у розмірі 120 грн., хоча відповідно до чинного законодавства України повинна виплачуватись у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, але відповідач відмовив йому у здійсненні такого перерахунку.

Враховуючи викладене та посилаючись на норми закону, позивач просив суд зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області здійснити йому перерахунок і забезпечити виплату щорічної допомоги на оздоровлення як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за 2008-2010 роки та виплачувати допомогу у такому розмірі в подальшому.

Ухвалою судді від 18 червня 2011 року позовні вимоги в частині, що стосуються перерахунку допомоги з 01 січня 2008 року по 15 грудня 2010 року залишено без розгляду, в іншій частині, тобто з 16 грудня 2010 року відкрито провадження.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач надав суду письмові заперечення, зазначаючи, що при здійсненні нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС керувався Постановами КМУ № 836 від 26 липня 1996 року та № 562 від 12 липня 2005 року.

Суддя, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем виплачувалась позивачу щорічна допомога на оздоровлення у розмірі лише 120 грн.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у його редакції станом до внесення змін 28 грудня 2007 року, які визнані неконституційними рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року), визначено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення і для евакуйованих із зони відчуження у 1986 році не може бути нижчою трьох мінімальних заробітних плат.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року положення ст. 48 Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на щорічну допомогу на оздоровлення виплачується для евакуйованих із зони відчуження у 1986 році у розмірі трьох мінімальних заробітних плат було обмежено, що є неконституційним. На підставі цих змін відповідач при нарахуванні позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення керувався лише Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року.

Позивачем було направлено письмове звернення до відповідача з вимогою здійснити нарахування належної йому як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році у розмірі трьох мінімальних заробітних плат та забезпечити її виплату.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ визначив основні положення виконання конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, направлені на захист їх життя і здоров'я, так як, згідно зі статтею 50 Конституції України кожний має право на безпечне для життя і здоров'я навколишнє середовище, і на відшкодування, нанесеної порушеннями цього права, шкоди.

3гідно зі статтею 13 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за нанесену шкоду громадянам і зобов'язується відшкодувати її за порушення здоров'я або втрату працездатності громадянам і дітям, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Конституційного суду України за № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення, що змінювали зміст ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», були визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними, та втрачають свою чинність з дня їх ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою інститут проведення перерахунку періодичних соціальних виплат носить одноразовий характер, а вже самі соціальні виплати здійснюються на підставі цього перерахунку в подальшому на постійній основі, а тому неможливо обмежити кінцевою датою перерахунок та виплати, що на підставі нього здійснюються.

Отже, відмова Відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, є протиправною і такою, що суперечить Конституції України.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 6,8, 22, 46, 64, 95, 113, 124 Конституції України, ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя в Україні», Рішенням Конституційного суду України за № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., Рішенням Конституційного суду України за № 19-рп/2010 від 09.09.2010 р., ст.ст. 2, 4, 7, 9, 14, 23, 86, 94, 158-163, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії Управління праці і соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку і забезпеченні виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році у розмірі трьох мінімальних заробітних плат - неправомірними.

Зобов'язати Управління праці і соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області здійснити перерахунок і забезпечити виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, починаючи з 2010 року з врахуванням раніше здійснених виплат.

Судові витрати віднести на рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Я.Волчко