Справа № 2а-12802/09/2670
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2010 року справа № 2а-12802/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П. при секретарі судового засідання Назаренко А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації
про зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Комунального підприємства Київський інститут земельних відносинпро визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в силу положень ст. ст. 9, 32 Закону України Про інформаціюта п. п. 3.21, 3.28 Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), зобовязаний був надати позивачу інформацію про будь-яку вільну земельну ділянку, проте зазначеного не зробив, чим порушив права та інтереси позивача.

В судовому засіданні 16.11.2009 року позивач уточнив позовні вимоги, просив суд зобовязати Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації надати позивачу письмову інформацію про будь-яку одну вільну земельну ділянку (із зазначенням її адреси) у будь-якому районі міста Києва із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,10 га в межах м. Києва для подальшого надання відповідної інформації до Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації. Одночасно уточнив, що відповідачем в даній справі виступатиме Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації. Зазначені уточнення позовних вимог прийняті судом.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що при здійсненні своїх повноважень, відповідач не порушував права, свободи чи інтереси позивача. Зауважив, що законодавством встановлено, що громадянин повинен звертатись із заявою, в якій має бути зазначена адреса та місце розташування земельної ділянки. Крім того, положеннями Земельного кодексу України встановлений та чітко визначений порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, встановлення цільового призначення земель не відноситься до повноважень відповідача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації із заявами про надання йому інформації стосовно вільних земельних ділянок (однієї вільної земельної ділянки) із земель державної або комунальної власності в місті Києві для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в розмірі 0,10 га.

Головне управління земельних ресурсів у відповідь на звернення позивача надіслало листи № 02-21/25880 від 21.09.2009 року, № 03-21/26287 від 23.09.2009 року, якими повідомило, що здійснення пошуку вільних земельних ділянок в межах м. Києва не відноситься до компетенції Головного управління.

Позивач посилається на те, що відповідач зобовязаний надати позивачу письмову інформацію стосовно вільних земельних ділянок (однієї вільної земельної ділянки) із земель державної або комунальної власності в місті Києві для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в розмірі 0,10 га.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності встановлений Земельним кодексом України.

Так, статтею 118 Земельного кодексу України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зазначеною нормою встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Отже, законодавством встановлений обовязок громадянина подати заяву про вибір місця розташування земельної ділянки з позначеним на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами, оскільки процедура вибору земельної ділянки здійснюється з метою встановлення можливості відведення тієї чи іншої земельної ділянки для цілей, що вказані в заяві, її граничних розмірів та площі, правового режиму та вимог щодо відведення земельної ділянки.

Встановлення цільового призначення земель не відноситься до повноважень відповідача, оскільки ст. ст. 9, 20 Земельного кодексу України, Законом Про землеустрійвизначено, що встановлення цільового призначення земель відноситься до повноважень Київської міської ради та здійснюється шляхом прийняття радою рішення на підставі відповідної документації із землеустрою. Крім того, згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 року № 457/1867 затверджений Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві (далі Тимчасовий порядок), згідно з яким, місце розташування земельної ділянки, її розмір, площа, цільове призначення, правовий режим, обмеження та обтяження землекористування визначаються проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який затверджується рішенням Київської міської ради після його розроблення на підставі дозволу, наданого Київською міською радою на підставі матеріалів вибору місяця розташування земельної ділянки.

Пунктом 5 зазначеного вище Тимчасового положення визначено, що зацікавлена особа, яка має право і намір одержати земельну ділянку в користування чи у власність за проектом землеустрою щодо її відведення, якщо така ділянка потребує вилучення (викупу) у землекористувача (власника) та/або погодження питання вибору місця розташування земельної ділянки, звертається з клопотанням (заявою) про вибір місця розташування земельної ділянки, до якого додаються: матеріали обґрунтування необхідності вилучення (викупу) та відведення земельної ділянки; позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; викопіювання з кадастрового плану міста; документи щодо правового статусу будівель чи споруд, якщо такі розташовані на земельній ділянці; копії документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою (за наявності); копії рішень уповноважних органів про передачу (надання) земельної ділянки в користування або довідка Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відсутності в архіві документів щодо відведення відповідної земельної ділянки; засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (Землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення (викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу) або засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача на припинення права користування земельною ділянкою (її частиною); засвідчені нотаріально копії установчих документів та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця і довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, а для громадянина копія документа, що посвідчує особу, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копія довіреності, на підставі якої інтереси заявника представлятиме його уповноважена особа (у разі якщо клопотання подається представником).

Отже, саме на громадянина покладений обовязок зазначити місце розташування земельної ділянки, яку він бажає одержати безоплатно у власність. Слід звернути увагу, що така земельна ділянка не обовязково повинна бути вільною.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на Порядок набуття права на землю юридичними особами та громадянами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.03.2002 року № 313/1747. Проте, такі посилання позивача до уваги не приймаються з огляду на те, що зазначений Порядок згідно з рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 року № 457/1867 (в редакції Рішення Київської міської ради від 28.05.2009 року № 547/1603) втратив чинність.

Позивач посилається на те, що згідно приписів п. п. 3.21, 3.28 Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), відповідач зобовязаний надати позивачу інформації про будь-яку вільну земельну ділянку.

Пунктами 3.21, 3.28 Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) встановлено, що управління, відповідно до покладених на нього завдань, створює систему інформації, необхідної для здійснення комплексу робіт, повязаних з проведенням земельної реформи, здійснення землеустрою, веденням державного земельного кадастру, моніторингу земель, забезпеченням раціонального використання та охорони земель; організовує та координує здійснення земельно-кадастрових робіт.

Відповідно до ст. 194 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельною ділянкою та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст. 79 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 194 Земельного кодексу України, призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Отже, до складу державного земельного кадастру не входить інформація про вільні земельні ділянки (інформацію про які просить надати позивач) та їх адреси.

Крім того, слід звернути увагу, що повноваження Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації чітко визначені Положенням про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 року № 182/342. Так, в переліку повноважень відповідача, що зазначені у вказаному Положенні, відсутні такі функції (повноваження) як надання громадянам письмової інформації про будь-яку вільну земельну ділянку (із зазначенням її адреси) у будь-якому районі м. Києва.

Судом враховуються приписи статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ні Конституцією, ні Законом, ні іншими нормативно-правовими актами, на відповідача не покладений обовязок пошуку для громадян чи юридичних осіб вільних земельних ділянок за заявами цих осіб щодо встановлення цільового призначення земельних ділянок, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку чи інших споруд, або для одержання земельної ділянки громадянином для цілей, вказаних в заяві.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, позивачем не заявлені.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко

Постанову складено в повному обсязі та підписано 05.02.2010 року.