Справа № 295/3535/16-а
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/3535/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2016 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Кузнєцов Д.В., розглянувши одноособово у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Комісії з питань розгляду скарг громадян на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області про залишення без задоволення скарги позивача на рішення управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області №77 від 31.12.2015 року про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області №77 від 31.12.2015 року про відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області призначити, нарахувати і виплачувати позивачу із 01 грудня 2015 року довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 87% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі складових грошового утриманні судді (посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за адміністративну посаду), визначених в довідці про заробітну плату територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області № 4104/15 віл 08.12.2015 року.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачі подали заперечення проти позову, у яких просили відмовити в задоволенні позову.

Суддя за результатами розгляду справи у порядку скороченого провадження, оцінивши повідомлені сторонами обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Суддею встановлено, що позивач з 16.09.1996 року по 30.11.2015 року працював на посаді судді Брусилівського районного суду Житомирської області.

11.02.2015 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції з заявою про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Брусилівського районного суду Житомирської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Разом із тим, позивача з незалежних від нього причин було звільнено з посади постановою Верховної Ради України лише 12.11.2015 року. На підставі вказаної постанови було видано наказ за підписом голови Брусилівського районного суду Житомирської області №36-к від 24.11.2015 року.

Зі змісту подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 15.12.2015 року № 2 вбачається, що позивач має стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 23 роки 11 місяців 14 днів.

25.12.2015 року позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак листом відповідача від 31.12.2015 року №4097/02 Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області повідомило позивача про прийняття рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI, Постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України" від 25.01.2008 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально - побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Згідно з ч. 1, 3, 4, 5 ст. 109 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку (в редакції на час подання заяви про відставку).

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною 6 статті 111 Закону №2453-VI визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Частинами 1, 2, 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або пенсії, передбаченої іншими законами України.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

12 лютого 2015 року прийнятий Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VІІ. Частина третя статті 141 Закону "Про судоустрій та статус суддів" № 2453-УІ у редакції Закону N 192-VIII передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII (набрав чинності 01.04.2015р.) частини третю - п'яту статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) викладено в іншій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Отже після подання позивачем заяви про відставку до набрання чинності Законом України № 213-VIII тривала дія Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VІІ, яким визначено розмір довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі більшому, ніж встановлювали Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції станом на 01.01.2015 р.), Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення". Таким законодавчим актом значно покращувалось становище претендента на отримання довічного грошового утримання, він ставився у вигідніше положення із збільшенням розміру довічного грошового утримання у відсотковому значенні, порівняно із зменшенням та погіршенням у вказаних Законах.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що у вказаному спорі також слід виходити з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та пов'язуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Слід також зазначити, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

Зокрема, в рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" змінено визначений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/20008, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213, з 01 червня 2015 р., якими скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються, зокрема відповідно доЗакону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки позивач звернувся із заявою про звільнення з посади судді у відставку 11 лютого 2015, в той час як вказаний Закон прийнятий 02 березня 2015 р., а набув чинності лише 01 квітня 2015 р., тобто після подання відповідної заяви, через що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

У постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 3 липня 2015 року порушено питання про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-V1 "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ "Про забезпечення права на справедливий суд" у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

В конституційному поданні Пленум Верховного Суду України зазначив, що ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення.

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції.

Відхилення від такого підходу свідчать про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не може суперечити Рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Згідно з пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

З урахуванням вищенаведених правових норм, суддя приходить до висновку, що позивач, маючи право на відставку, звернувся у встановленому законом порядку з відповідною заявою у лютому 2015 року (до набрання чинності закону №213-VIII) та мав всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не може ставитись у залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Таким чином порушене право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке передбачене чинним законодавством України на момент виникнення даного права, підлягає захисту та відновленню шляхом зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії, зокрема, призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 2, 8, 9, 11, 71, 94, 183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області про відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 із 01 грудня 2015 року довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 87% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі складових грошового утриманні судді (посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за адміністративну посаду), визначених в довідці про заробітну плату територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області №4104/15 від 08.12.2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.В. Кузнєцов