Справа № 804/15440/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 р. Справа № 804/15440/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4; ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4; ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4 щодо не включення ОСОБА_2 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р.;

визнати протиправним рішення Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4 щодо нікчемності договору банківського вкладу №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р.;

зобовязати Уповноважену особу ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4 подати до ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на підставі договору строкового банківського вкладу (депозиту) №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р.;

зобовязати ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" безпідставно, в порушення приписів чинного законодавства, ОСОБА_2 не включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач стверджує, що безпідставне та необґрунтоване визнання відповідачем 1 договору нікчемним автоматично призводить до не включення позивача до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що порушує право на отримання гарантованої суми вкладу позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач 1 заперечень до суду не надав.

Від ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові заперечення, в обґрунтування яких відповідач 2 зазначив, що оскільки ОСОБА_2 не було включено Уповноваженою особою до переліку вкладників, ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб не мав правових підстав здійснюватися відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру. Окрім того, ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що з боку Уповноваженої особи не було допущено протиправної бездіяльності, оскільки відповідачем 1 вчинено дії, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

22.08.2014р. між ОСОБА_2 (Вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-Комерційний банк «Капітал» (далі-ПАТ «АКБ «Капітал», Банк) був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) за №3/10/ВФЛ/1109, за умовами якого Банк приймає від Вкладника грошові кошти (вклад) у розмірі 170 000, 00 грн. на строк 3 місяці (з 22.08.2014р. по 22.11.2014р.) під 22, 00 % річних у гривнях по депозиту та зобовязується повернути вклад Вкладнику.

На виконання умов договору №3/10/ВФЛ/1109 Банк прийняв грошові кошти у розмірі 170 000, 00 грн. на рахунок №40.1109, що підтверджується меморіальним ордером №1001_3 від 22.08.2014р.

Договорами щодо внесення змін до Договору №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р. о розміщенні тимчасово вільних коштів громадян у депозит банку від 22.08.2014р. та від 24.11.2014р. доповнено розділ 1 вищезазначеного договору пунктом 1.1.2.1, згідно із яким Банк зобовязався з 22.08.2014р. та із 24.11.2014р. нараховувати Вкладнику додаткові проценти на суму вкладу у розмірі 2, 00 % річних.

22.02.2015р. між Банк та Вкладним укладено Додаткову угоду №2 до Договору №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р., у відповідності до якої п. 1.1 договору викладено у новій редакції, а саме продовжено строк дії договору до 22.05.2015р.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 466/БТ від 20.07.2015р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "КАПІТАЛ" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 від 20.07.2015р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "АКБ "КАПІТАЛ", згідно з яким з 21.07.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "АКБ " Капітал ".

Уповноваженою особою ОСОБА_3 на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Капітал» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Капітал» запровадежно строком на 3 місяці з 21.07.2015р. по 20.10.2015р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб № 191 від 19.10.2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал» до 20.11.2015р. та продовжено строки тимчасового адміністратора ПАТ «АКБ «Капітал» провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення ОСОБА_4 до 20.11.2015р. включно.

19.10.2015р. на адресу позивача надійшов лист за підписом Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ "Капітал" ОСОБА_4 (без вихідного номера та дати), про визнання Договору №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р. (номер даного договору у листі відповідача 1 зазначено неповністю) нікчемним на підставі п. 9 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

ОСОБА_2 на адресу відповідача 1 направлено заяву від 28.09.2015р. з додатками та з вимогою про негайне подання до відповідача 2 (ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб) додаткової інформації щодо позивача, як вкладника за Договором строкового банківського вкладу №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р., який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "АКБ "Капітал" за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб (заява отримана відповідачем 2 12.10.2015р.).

Листом за підписом Уповноваженої особи ОСОБА_3 на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ "Капітал" ОСОБА_4 від 15.10.2015р. № 12/2084/4 позивачу відмовлено У поданні до ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб інформації щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 та запропоновано звернутися до суду.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України № 753 від 29 жовтня 2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "АКБ "КАПІТАЛ" виконавчою дирекцією ОСОБА_3 прийнято рішення №2195 від 29 жовтня 2015року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "АКБ "Капітал" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України № 753 від 29 жовтня 2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "АКБ "Капітал" виконавчою дирекцією ОСОБА_3 прийнято рішення №2195 від 29 жовтня 2015року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "АКБ "Капітал" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Аналізуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. 2 ст. 1059 Цивільного кодексу України: у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 1062 Цивільного кодексу України, на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України - за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу України - банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1071 Цивільного кодексу України: банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом

Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України - обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III від 05.04.2001 р. (далі-Закон №2346-ІІІ) для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону № 2346-III банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Згідно пп. 7.1.1. ст. 7 Закону № 2346-III вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (п.п. 7.1.5. ст. 7 Закону № 2346-III).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2014 р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976 (надалі - Інструкція): учасники безготівкових розрахунків - банки та їх філії, підприємства, фізичні особи та інші клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти; платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Пунктом 1.6 Інструкції визначено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, іншим нормативно-правовим актам. Однак, не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Згідно із п. 1.7 Інструкції - кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів, згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Пунктом 1.8. Інструкції визначено, що платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Відповідно п. 7.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 р. за №1172/8493, вбачається, що з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться операції, зокрема перерахування в межах України на рахунок іншої фізичної особи-резидента.

Нормативно-правові акти та спірний договір не містять заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку однієї фізичної особи - резидента на рахунок іншої фізичної особи - резидента, відкриті в одному банку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ОСОБА_3), порядок виплати ОСОБА_3 відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між ОСОБА_3, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_3 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23 лютого 2012 року.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (далі Закон №4452).

Статтею 3 Закону №4452 закріплено правовий статус ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд), а саме даною нормою визначено, що ОСОБА_3 є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. ОСОБА_3 є юридичною особою публічного права. Керівними органами ОСОБА_3 є адміністративна рада та виконавча дирекція.

У відповідності до положень статті 4 Закону №4452 - основним завданням ОСОБА_3 є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання ОСОБА_3 у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників ОСОБА_3; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку, здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 4452 - управління поточною діяльністю ОСОБА_3 здійснює виконавча дирекція ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 12 Закону № 4452: виконавча дирекція ОСОБА_3 у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування ОСОБА_3 коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону, а також приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Частиною 1 статті 26 Закону №4452 закріплено, що ОСОБА_3 гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ОСОБА_3 відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада ОСОБА_3 не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_3 в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед вкладниками здійснюється ОСОБА_3 з дотриманням вимог щодо найменших витрат ОСОБА_3 та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Уповноважена особа ОСОБА_3 - це працівник ОСОБА_3, який від імені ОСОБА_3 та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452).

В силу частини 1 статті 36 Закону №4452 - з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_3 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 37 Закону №4452 визначено, що Уповноважена особа ОСОБА_3 діє від імені ОСОБА_3 відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів ОСОБА_3. Уповноважена особа ОСОБА_3 має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. На виконання своїх повноважень уповноважена особа ОСОБА_3 діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно частини 1 статті 46 Закону №4452 - Уповноважена особа ОСОБА_3 від імені ОСОБА_3 виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття ОСОБА_3 рішення про призначення уповноваженої особи ОСОБА_3.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи ОСОБА_3 кредитори мають право заявити уповноваженій особі ОСОБА_3 про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої ОСОБА_3 суми відшкодування за вкладами не заявляються (частина 5 статті 45 Закону №4452).

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону № 4452 уповноважена особа ОСОБА_3 складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів ОСОБА_3 станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Згідно із приписами ч.ч. 2, 3 ст. 27 Закону № 4452 - Уповноважена особа ОСОБА_3 протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , - протягом 15 робочих днів) з дня отримання ОСОБА_3 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа ОСОБА_3 зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Порядок відшкодування ОСОБА_3 коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої ОСОБА_3, за рахунок цільової позики ОСОБА_3 визначається Положенням про порядок відшкодування ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 р. за №1548/21860 (далі - Положення №14).

Відповідно до положень пунктів 3, 4, 5 розділу ІІІ вказаного Положення: Уповноважена особа ОСОБА_3 протягом трьох днів з дня отримання ОСОБА_3 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до ОСОБА_3 повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню ОСОБА_3 відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону , а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики ОСОБА_3, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до ОСОБА_3 на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа ОСОБА_3 може надавати до ОСОБА_3 додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Отже, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема забезпечення гарантованого Законом України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" відшкодування коштів за вкладами, уповноважену особу ОСОБА_3 наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та подавати додаткову інформацію про вкладників, у разі їх збільшення, на підставі яких в подальшому Виконавчою дирекцією ОСОБА_3 затверджується реєстр вкладників.

Відповідно до положень частини першої статті 34 Закону №4452: ОСОБА_3 розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації ОСОБА_3 розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція ОСОБА_3 не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників ОСОБА_3 уповноважену особу ОСОБА_3 (кілька уповноважених осіб ОСОБА_3), якій ОСОБА_3 делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа ОСОБА_3 повинна відповідати вимогам, встановленим ОСОБА_3. Рішення про призначення уповноваженої особи ОСОБА_3 доводиться ОСОБА_3 до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. Під час тимчасової адміністрації ОСОБА_3 має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів ОСОБА_3 та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Положеннями статті 38 Закону №4452 передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації ОСОБА_3 зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" ;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Уповноважена особа ОСОБА_3 протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (частина четверта).

Підстави для визнання договору нікчемним містяться також у Цивільному кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Наведені законодавчі положення передбачають, що у відповідних випадках договори є нікчемними в силу закону. Відповідно, визнання договорів нікчемними не потребує видання певного акту.

Згідно частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про те, що до порушення права позивача призводить саме застосування Уповноваженою особою ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб наслідків нікчемності договору, тобто не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, повідомлення про визнання правочинів нікчемними є лише формою листа, наданим уповноваженою особою ОСОБА_3 з метою повідомлення сторони за договором про його нікчемність відповідно до вимог пункту 4 ч.2 статті 37 Закону №4452.

У даному випадку відповідачем фактично реалізовано обов'язок по забезпеченню перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Водночас, уповноваженою особою ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та не наведено, що договір банківського вкладу (депозиту) має ознаки нікчемного правочину; доказів щодо визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку також не надані.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя статті 228 Цивільного кодексу України визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 Цивільного кодексу України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, що виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Отже, для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо порушує конституційні права і свободи людини і громадянина та суперечить інтересам держави і суспільства.

Також, відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Так, відповідачами не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, або умови договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зважаючи на те, що відповідачами не надано доказів того, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «АКБ «Капітал» договір №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р. посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, даний правочин є дійсним і таким, що вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним бездіяльності із подальшою відмовою Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал» ОСОБА_4 щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «АКБ «Капітал», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є вкладником ПАТ «АКБ «Капітал» в розумінні положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд приходить до висновку, що позивач має бути включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «АКБ «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб.

Водночас, стосовно заявлених позивачем щодо зобовязання ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «АКБ «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, слід зазначити таке.

Згідно з частиною п'ятою статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом шести днів з дня отримання ОСОБА_3 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція ОСОБА_3 затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою ОСОБА_3 переліку вкладників. ОСОБА_3 публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання ОСОБА_3 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина шоста статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що уповноважена особа ОСОБА_3 протягом трьох днів з дня отримання ОСОБА_3 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких, не підлягають відшкодуванню ОСОБА_3 відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі по тексту - Положення), Уповноважена особа ОСОБА_3 протягом трьох днів з дня отримання ОСОБА_3 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до ОСОБА_3 повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких, не підлягають відшкодуванню ОСОБА_3, відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру, суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики ОСОБА_3, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до ОСОБА_3 на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи ОСОБА_3 та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на СD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа ОСОБА_3 може надавати до ОСОБА_3 додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, ОСОБА_3 складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки ОСОБА_3, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складення Уповноваженою особою ОСОБА_3 Переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3;

2) передача Уповноваженою особою ОСОБА_3 сформованого Переліку вкладників до ОСОБА_3;

3) складення ОСОБА_3 на підставі отриманого від Уповноваженої особи Переліку вкладників Загального Реєстру;

4) затвердження виконавчою дирекцією ОСОБА_3 Загального реєстру.

Підсумовуючи вищеневедене, слід зауважити, що положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містять підстав та норм, а також і обов'язку щодо виплати вкладу позивачеві ОСОБА_3 без включення позивача до Переліку вкладників банку Уповноваженою особою ОСОБА_3 та подання такого Переліку на затвердження до ОСОБА_3 гарантування вкладів з подальшим включенням позивача до загального Реєстру вкладників у відповідності до норм вищенаведеного Положення та з урахуванням того, що судове рішення не може підміняти повноваження суб'єкта владних повноважень.

ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб є особою публічного права, а тому в силу приписів ст. 19 Конституції України має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не був включений відповідачем 1 до загального реєстру вкладників, суд доходить до висновку, що заявлена позивачем вимога щодо зобовязання ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «АКБ «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 170 000, 00 грн. за вкладом, який було внесено за договором банківського вкладу (депозиту) №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р. є передчасною, у звязку з чим задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем 1 не доведено правомірність свого рішення, допущеної ним бездіяльності та їх відповідність нормам діючого законодавства України.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_2 до Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4; ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4 щодо не включення ОСОБА_2 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р.

Визнати протиправним рішення Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4 щодо нікчемності договору банківського вкладу №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р.

Зобовязати Уповноважену особу ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" ОСОБА_4 включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на підставі договору строкового банківського вкладу (депозиту) №3/10/ВФЛ/1109 від 22.08.2014р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1461, 60 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня шістдесят копійок).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1