Справа № 808/2611/15
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2016 рокусправа № 808/2611/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрелектромонтаж Плюс"

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року

по справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрелектромонтаж Плюс" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задоволено. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромонтаж Плюс» суму адміністративно-господарських санкцій та пені за не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 16888 грн. 61 коп.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що оскільки протягом 2014 року відповідачем звіти форми № 3-ПН "про наявність вакансій" для інвалідів не подавався то відповідачем не вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення, тому позовні вимоги в частині стягнення суми адміністративно-господарських санкцій в розмірі 16888 грн. 61 коп. є обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрелектромонтаж Плюс" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Посилається на те, що судом першої інстанції застосовані норми Закону України "Про зайнятість населення", який з 01.01.2013 року втратив чинність. Саме цим законом передбачено обов'язок підприємства щомісячно надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Інші обов'язки щодо створення робочих місць та звітування відповідачем виконано.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» N 875-XII, від 21.03.1991 встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, я якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. При цьому, в силу ч. 1 ст. 20 цього закону, підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативами, щороку сплачують відділенням Фонду захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. На підприємстві відповідача встановлено норматив з працевлаштування інвалідів у кількості 1 особа, однак згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік середньооблікова кількість інвалідів склала 0 осіб, що є меншим ніж встановлено нормативом. Підприємства, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 року затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», а також порядок подання вказаної звітності, відповідно до якої форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10 робочих днів з дати відкриття вакансії. Однак відповідач не брав участі у заходах, які проводилися Запорізьким центром зайнятості в період з грудня 2013 року та протягом 2014 року у напрямку працевлаштування інвалідів, крім того підприємство не надавало інформації про наявність вільних робочих місць за формою № 3-ПН. Просить справу розглянути у відсутності представника позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником відповідача надане клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відпусткою (відпустка директора). Колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для задоволення вказаного клопотання, звернувши увагу на те, що в апеляційній скарзі викладені доводи, на які посилається відповідач, крім того знаходження директора у відпустці не перешкоджає будь-якій уповноваженій особі представляти інтереси відповідача. Крім того, клопотання про відкладення розгляду справи вже подавалося відповідачем, та було задоволене; інше подібне клопотання викликає підозру щодо зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та впливає на своєчасність розгляду справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України розгляду справи здійснено без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши доводи, викладені у апеляційній скарзі, матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що, на підприємстві було створено 1 робоче місце «столяра будівельного», на якому було працевлаштований інвалід 2 групи ОСОБА_1, який працював на цій посаді з 06.05.2011. На підставі наказу № 2-К від 06.02.2014 його було виключено зі складу у зв'язку зі смертю з 31.01.2014.

01.10.2014 на підставі наказу № 29-к від 01.10.2014 було створено друге робоче місце «прибиральник виробничого приміщення», на яке було працевлаштований інвалід 3 групи ОСОБА_2.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосувати норми Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» N 875-XII, від 21.03.1991, Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VI.

Відповідно до приписів ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого Законом, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунку кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

При цьому, в силу ч. 1 ст. 20 цього закону, підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативами, щороку сплачують відділенням Фонду захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Матеріалами справи підтверджено, що на підприємстві відповідача встановлено норматив з працевлаштування інвалідів у кількості 1 особа, однак згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік середньооблікова кількість інвалідів склала 0 осіб, що є меншим ніж встановлено нормативом.

Слід зазначити, що частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI), а Закон України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 № 803-ХІІ - втратив чинність.

Закон № 5067-VI по-іншому, ніж Закон № 803-ХІІ, врегулював порядок участі роботодавців у забезпеченні зайнятості населення, зокрема у сприянні працевлаштуванню інвалідів.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у 2014 році, тобто в період дії Закону № 5067-VI.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 50 Закону № 5067-VI роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом створення умов для реалізації громадянами права на працю.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону № 5067-VI роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 року затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», а також порядок подання вказаної звітності, відповідно до якої форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10 робочих днів з дати відкриття вакансії.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять копій звітів про наявність вакансій форми №3-ПН.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, а саме з листа Запорізького міського центру зайнятості від 29.05.2015 № 1318/04-11, що ТОВ «Укрелектромонтаж Плюс» не брав участь у заходах, які проводились Запорізьким міським центром зайнятості в період з грудня 2013 та протягом 2014 року у напрямку працевлаштування інвалідів, крім того підприємство не надавало до Запорізького міського центру зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій» (а.с. 42).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VI передбачено обов'язок роботодавця повідомляти службу зайнятості про наявність вакансій. Так, на всіх роботодавців (в тому числі і фізичних осіб-підприємців незалежно від системи оподаткування) покладено обов'язок виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів згідно з нормативами, встановленими ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (№ 875).

При цьому, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (№ 875) не вимагає від підприємства самостійно займатися пошуком інвалідів для працевлаштування на створені робочі місця. Однак виконати норматив підприємство зобов'язане шляхом створення робочих місць та щомісячного інформування про це органи зайнятості. При цьому єдиним належним доказом, що свідчить про інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН. Тобто саме за цією формою підприємство зобов'язане інформувати про наявність вакансій органи, які можуть сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Оскільки норматив працевлаштування підприємством не виконано і підприємство не вжило належних заходів з метою виконання цього нормативу, що свідчить про неподання звітів за формою № 3-ПН до підприємства повинні бути застосовані адміністративно-господарські санкції, передбачені ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (№ 875).

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма 10-ПІ, затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42 «Про затвердження форми звітності N10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкції щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів"), що наявний в матеріалах справи (а.с. 14), середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період складала 21 особа. Відповідно до нормативу, встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875-XII, середньооблікова кількість інвалідів у відповідача повинна складати 1 особу.

Правила подання роботодавцями звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) передбачено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженим постановою Кабінету міністрів України "Про реалізацію статей 19 і 20 закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 31.01.2007 №70.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції, в цілому, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості задоволення позовних вимог. По суті таке рішення є правильним. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що судом першої інстанції помилково застосована норма, яка на момент виникнення спірних правовідносин скасована. Помилкове застосування норм матеріального права в порядку п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України дають підстави для зміни судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з зазначенням відповідного закону, що набрав чинності на час виникнення спірних правовідносин, а саме Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VI.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ст. 205, 207 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрелектромонтаж Плюс" - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної частині постанови посилання на Закон України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 №803-ХІІ.

В іншому постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрелектромонтаж Плюс" судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1808,73 грн. (тисяча вісімсот вісім гривень 73 копійок) за реквізитами:

Отримувач коштівУДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області
Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37989274
Банк отримувачаГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ
Код банку отримувача (МФО)805012
Рахунок отримувача1004
Код класифікації доходів бюджету22030101
Призначення платежу*;101;33009508 (код клієнта за ЄДРПОУ) Судовий збір, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрелектромонтаж Плюс"), Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа)
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.О. Коршун