Справа № 718/2536/14-а
Суддя: Мізюк В. М.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №718/2536/14-а
Провадження №2-а/718/2/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Кіцманського районного нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про вилучення запису про іпотеку

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про вилучення запису про іпотеку, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір згідно умов якого останньому було надано кредит у розмірі 50000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору було укладено договір іпотеки №001/0706/12-055-Z з ОСОБА_1, де в іпотеку був переданий житловий будинок розташований по вул. Затишній, 8, в с. Новий Киселів Кіцманського району Чернівецької області. 29.05.2014 року рішенням Кіцманського районного суду було визнано недійсним вищевказаний договір іпотеки. 06.12.2012 року було проведено реєстрацію іпотеки за новим кредитором/іпотекодержатором ТзОВ «Кредитні ініціативи» згідно договору про передачу прав за іпотечним договором.

Зазначає, що оскільки новим іпотекодержателем не проводилася державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження протягом пяти робочих днів з дня припинення іпотеки, 09.09.2014 року нею було направлено письмову вимогу щодо державної реєстрації припинення іпотеки. Однак, до даного часу повідомлення про припинення іпотечного договору ні іпотекодавцю, ні нотаріусу який накладав заборону не надходило.

Вказує, що 22.09.2014 року звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_2 для проведення дій щодо державної реєстрації припинення іпотеки, однак нотаріусом так і не були проведені дії щодо припинення іпотечного договору і відповідно зняти обтяження мжливо лише за рішенням суду, а тому просила позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заперечення на адміністративний позов, в якому зазначила, що обтяження майна не знято оскільки від ТОВ «Кредитні ініціативи» на її адресу не надходили повідомлення щодо здійснення державної реєстрації припинення обтяження речового права та припинення іншого речового права на предмет іпотеки.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час слухання справи, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого повідомлення.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено, як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Як встановлено п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 01.04.2010 року N10-рп/2010, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при розгляді питання про його цивільні права та обов'язки має право на відкритий та справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури зо всіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.

Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю.

Судом встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 07.07.2006 року укладено договір іпотеки №001/0706/12-055-Z. Як зазначено в даному договорі предметом іпотеки є житловий будинок розміщений по вул. Затишній, 8, в с. Новий Киселів Кіцманського району Чернівецької області.

На підставі вказаного договору, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 07.07.2006 року за №3434093 приватним нотаріусом ОСОБА_2 зареєстровано обтяження про заборону відчуження житлового будинку 2003 року побудови за адресою с.Новий Киселів, вул. Затишна, 8, Кіцманського району, Чернівецької області, який належить ОСОБА_1 Вказані обставини встановлені рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької областівід 24.07.2015 року у справі №718/689/14-ц, яке набуло законної сили, а отже в силу положень ч.1 ст.72 КАС України судом не доказуються.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.07.2015 року, частково зміненим ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25.11.2015 року, визнано недійсним договір іпотеки №001/0706/12-055-Z від 07.07.2006 року, реєстровий №2453, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1.

З урахуванням положень ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Кредитні ініціативи», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та приватного нотаріуса ОСОБА_2 з заявами щодо державної реєстрації припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна, відповідно до вищезазначеного рішення суду.

04.04.2016 року листом №85/01-16 приватний нотаріус ОСОБА_2 відмовила ОСОБА_1 у державній реєстрації припинення іпотеки та обтяження через те, що на даний час ТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталося до неї з відповідною заявою.

22.04.2016 року листом № 220416/2 ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовило ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про державну реєстрацію припинення іпотеки та обтяження, оскільки рішення суду було оскаржено ТОВ «Кредитні ініціативи» у Вищому спеціалізованому суді України. Однак на підтвердження факту оскарження рішення ТОВ «Кредитні ініціативи» не було надано жодного доказу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення піддягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова під надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до абз.1 п.1 cт. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, ч. 2 ст. 3 Закону №1952-ІV передбачається, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року № 1127.

Крім того, згідно з ст. 74 Закону України "Про нотаріат" одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону №1952-ІV обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

У відповідності до ст.27 Закону №1952-ІV, п.40 Порядку від 25.12.2015 р. № 1127, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, в т.ч.: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно та інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Кіцманського районного суду визнано недійсним договір іпотеки №001/0706/12-055-Z від 07.07.2006 року, реєстровий №2453, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у розумінні п. 14 ч. 1, п.7 ч.2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у позивача наявний документ, що підтверджує факт набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно/обтяжень

Суд також зазначає, що гл. 4 Закону України "Про нотаріат", ст.9-10 Закону України № 1952-1952-ІV визначено загальні правила вчинення нотаріальних дій та дій нотаріуса, як державного реєстратора Відповідно до ч. 2 ст. 8-1 Закону України "Про нотаріат" будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов'язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав, а також нотаріус має виключну компетенцію в питаннях прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, та, відповідно, внесення до Державного реєстру запису про припинення обтяження (заборони на нерухоме майно).

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України у від 11.11.2015р. у справі № 21-2958а15.

Проте суд з урахуванням положень абз.2 ч.1 ст.244-2 КАС України, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачкою способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаютьсяКонвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенціїможуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах вирішення питання про зобов'язання відповідача вчинити відповідні є дієвим засобом захисту прав позивачки у розумінні ст.162 КАС України, оскільки наявні обтяження нерухомого майна створюють їй певні перешкоди у розпорядженні цим майном.

На підставі ст.ст. 3, 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_2 вилучити запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження 3437086) та про заборону відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 3434093) предмета іпотеки житлового будинку, загальною площею 137,20 кв.м., житловою площю 53,70 кв.м., що розташований по вул. Затишній, 8, в с. Новий Киселів Кіцманського району Чернівецької області з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.М. Мізюк