Справа № 464/392/14а,2а/464/65/16
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 р. Справа № 876/1614/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Богдан А.О.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №597 від 12 грудня 2013 року «Про самочинну реконструкцію квартири №21 на вул.П.Мирного, 26 з прибудовою консольного балкона».

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_4 та треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_8 є співвласниками квартири №21 у будинку по вул.Панаса Мирного, 26 у Львові. Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 липня 2013 року №222 позивачу та іншим мешканцям даного будинку затверджені містобудівні умови та обмеження реконструкції з розширенням квартири шляхом влаштування консольних балконів. 19 серпня 2013 р. позивач зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт та в подальшому провела будівельні роботи з будівництва балкону площею 10,6 м. кв. Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 21 жовтня 2013 року №371 внесено зміни до наказу від 22.07.2013 р. №222 якими фактично скасовано містобудівні умови та попередній дозвіл на проведення будівельних робіт. 12 грудня 2013 р. ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради прийняла оспорюване розпорядження №597, яким враховуючи Наказ департаменту містобудування Львівської міської ради від 21 жовтня 2013 року №371, зобовязала позивача демонтувати самочинно прибудований балкон. Вказане розпорядження вважає протиправним, оскільки прийняте з порушенням закону. Зазначає, що наказ департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 липня 2013 року №222 є актом одноразового застосування та не є нормативно правовим, є актом індивідуальної дії, а тому департамент містобудування Львівської міської ради не мав права скасовувати своє попереднє рішення. Враховуючи наведене, відповідач не мав права приймати розпорядження про демонтаж балкону, оскільки такий побудований за наявності дозволу відповідних служб і не є самочинним будівництвом, а скасування наказу №222 є незаконним і не могло братись відповідачем до уваги. Крім цього, зазначає про те, що приймаючи оскаржуване розпорядження ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради перевищила свої повноваження.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №597 від 12 грудня 2013 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивач ОСОБА_4 здійснила будівництво балкону до даної квартири.

Розпорядженням голови ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №597 від 12 грудня 2013 року зобовязано позивача ОСОБА_4 в термін до 27.12.2013 р. демонтувати самочинно прибудований консольний балкон до квартири №21 на вул.П.Мирного,26.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Компетенція виконавчих органів міських рад у сфері містобудування визначена статтями 12 та 14 Закону України «Про основи містобудування». Статтею 14 цього Закону (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження) передбачено повноваження, аналогічні за змістом тим, що містяться в статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2ст. 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відтак, апеляційний суд вважає, що залежно від ознак самочинного будівництва орган місцевого самоврядування має право звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що самостійне винесення рішення про зобов'язання вчинити демонтаж здійсненого будівництва лежить поза межами повноважень виконавчих органів місцевої ради.

Згідно п. 3.4 Ухвали Львівської міської ради від 08.07.2010 № 3704 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради" до повноважень районних адміністрацій в галузі будівництва, зокрема, належить розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Пункт 5.1 цієї ж Ухвали наділяє районні адміністрації правом на звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до п.п. 4.3.4 Положення про ОСОБА_3 районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Виконкому Львівської міської ради від 06.01.2012 № 07, до повноважень районної адміністрації у сфері будівництва віднесено розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом Міської ради порядку щодо фактів самочинного будівництва.

Згідно підпунктом 4.5.1 цього ж Положення визначено, що районна адміністрація має повноваження звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами про демонтаж самочинного будівництва та з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Підсумовуючи викладене, судова колегія апеляційного суду прийшла до переконання, що у відповідача ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради відсутні у спірних правовідносинах необхідний обсяг повноважень для винесення оскаржуваного розпорядження та підміни, таким чином, суду.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2016 року у справі №464/392/14-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: С. Кузьмич

ОСОБА_9

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.05.2016 року