Справа № 813/2793/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року № 813/2793/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

Клименко О.М.

Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю представників від позивача - ОСОБА_3,

від відповідача Міністерство юстиції України - Курса О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.09.2015 року, до Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про визнання протиправними та скасування наказів за №888 о/с від 18.05.2015 року та за №78 о/с від 07.09.2015 року в частині звільнення позивача, поновлення на роботі і зобов'язання Міністерства юстиції України виключити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» особові дані відносно позивача та зобов'язати розмістити інформацію про це на офіційному веб-сайті.

Підставою позовних вимог, є те, що позивач не вчиняв дій, передбачених ч.2 ст.1 Закону України «Про очищення влади». Також, позивач вважає, що посада, яку він обіймав, не входить до переліку посад передбачених ст.3 згаданого Закону, оскільки Управління Міністерства внутрішніх справ на Львівській залізниці не є територіальним (регіональним) органом Міністерства внутрішній справ України. Крім того, позивач зазначає, що відсутній висновок про результати перевірки, який би дозволяв його звільнити, у відповідності до положень наведеного Закону. Не погоджується позивач і з тим, що його звільнено на підставі підп. «а» п.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. До того ж, продовжує позивач, не було взято до уваги його рапорт про звільнення з 25.05.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задоволити в повному обсязі.

Відповідач Міністерство юстиції України, вважає, що до нього надійшло повідомлення про звільнення особи від компетентної посадової особи, на підставі якого у відповідності норм чинного законодавства позивача було внесено до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». Відтак, жодних порушень законодавства допущено не було.

Представник цього відповідача дав аналогічні пояснення, просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх представників, дослідивши надані докази, судом встановлено таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України за №888 о/с від 18.05.2015 року підполковника міліції ОСОБА_6 заступника начальника Управління МВС України на Львівській залізниці - начальника кримінальної міліції звільнено згідно з ч.3 ст.1, п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади» та відповідно до підп. «а» п.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

07.09.2015 року наказом Управління МВС України на Львівські залізниці «По особовому складу» позивача звільнено з 07.09.2015 року.

Як наслідок відомості про позивача було внесено до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Позивач не погодившись зі згаданими наказами та діями оскаржив їх до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог п.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року за №114, з наступними змінами та доповненнями, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Дана норма передбачає дві форми звільнення у запас Збройних Сил та у відставку.

При цьому, підстави звільнення у запас, саме позивача, як особи старшого начальницького складу, передбачені п.64 згаданого Положення, на який у спірних наказах жодного посилання немає.

Відтак, звільнення позивача на підставі підпункту «а» пункту 62 згаданого Положення не можна вважати таким, що здійснено у відповідності до вимог цього Положення.

Щодо правильності застосування норм Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII, з наступними змінами та доповненнями, при звільненні позивача суд врахував наступне.

У відповідності до вимог ч.3 ст.1 згаданого Закону, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 цього ж Закону, передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В матеріалах справи наявне Положення про Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.07.2009 року за №306, у якому зазначено, що управління є органом Міністерства внутрішніх справ України, а не його територіальним чи регіональним органом.

Більше того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерств і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України. Територіальні органи міністерства можуть утворюватись, ліквідовуватись, реорганізовуватись міністром як структурні підрозділи апарату міністерству, що не мають статусу юридичної особи, за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Територіальні органи міністерства утворюються у випадках, коли їх створення передбачено положенням про міністерство, затвердженим Кабінетом міністрів України.

Більш детально зазначений термін викладений у Типовому положенні про територіальні органи міністерства ті іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 563. Відповідно до п. 1 Типового положення територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади (далі територіальні органи) можуть утворюватись в Автономній республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (АРК) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно територіальних одиниць) територіальні органи, якщо це передбачено положенням про міністерство та інший центральний орган виконавчої влади. Територіальні органи підпорядковані відповідному міністерству, іншому центральному органу виконавчої влади, а територіальні органи нижчого рівня також територіальним органам вищого рзівня.

Разом з тим, відповідно до підп. 5 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року № 401, Міністерство, відповідно до покладених на нього завдань, організовує діяльність головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, на транспорті, районних, районах у містах, міських управлінь (відділів), лінійних управлінь (відділів) і внутрішніх військ МВС України та здійснює управління ними.

Таким чином, відсутність територіальної ознаки та конкретних адміністративно територіальних меж, на яких виконуються функції та завдання міліції не дає змоги віднести лінійні управління, управління на залізничному транспорті до територіальних органів Міністерства.

Додатково слід зазначити, що частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_7, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Дана норма вказує на те, що особа, яка підпадає під заборони цього Закону має вчиняти дії чи бездіяльність та приймати рішення.

Принципами люстрації, згідно наведеної норми, є, зокрема, презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вчинення позивачем зазначених дій, що вказує на недотримання принципу презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності.

Крім того, у відповідності до положень ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади» керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Як передбачено ч.5 цієї ж статті, перевірці підлягають:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

В матеріалах справи наявний висновок від 27.04.2015 року за №6841/13-50-17-04 Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яким не встановлено недостовірності відомостей по п.2 ч.5 ст.5 згаданого Закону.

Також, в матеріалах справи наявна довідка про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 01.05.2015 року, згідно якої до позивача не застосовуються заборони, передбачені частинами 3 і 4 статті 1 згаданого Закону.

Інші висновки в матеріалах справи відсутні, що дозволяє суду констатувати той факт, що звільнення позивача на підставі положень Закону України «Про очищення влади» здійснено без відповідного висновку.

Наведені обставини вказують на те, що звільнення ОСОБА_6 не відповідає нормам чинного законодавства, а тому не може вважатись правомірним.

Як наслідок спірні накази є протиправними та підлягають скасуванню, а позивача, в силу положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, належить поновити на посаді, з якої його було звільнено.

Щодо вимог про зобов'язання Міністерства юстиції України виключити особові дані позивача з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», то такі підлягають задоволенню, у відповідності до п.5 Розділу ІІ Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 16 жовтня 2014 року №1704/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за №1280/26057, як наслідок протиправного звільнення та застосування заборон передбачених цим Законом.

Що стосується вимоги про зобов'язання розмістити інформацію на офіційному веб-сайті, то такі є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, судом не беруться до уваги мотиви заперечень відповідачів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині зобов'язання Міністерства юстиції України вилучити відомості про позивача з державного реєстру, визнання протиправними та скасування спірних наказів, поновлення на посаді, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. В іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Крім того, постанова в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню в силу положень ст.256 КАС України.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі за сторін спору не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 18.05.2015 року за №888 о/с в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_6 - заступника начальника Управління МВС України на Львівській залізниці - начальника кримінальної міліції.

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 07.09.2015 року за №78 о/с в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_6 - заступника начальника Управління - начальника кримінальної міліції УМВС.

4.Поновити ОСОБА_6 на посаді заступника начальника Управління МВС України на Львівській залізниці - начальника кримінальної міліції Управління з 08.09.2015 року.

5.Зобов'язати Міністерство юстиції України вилучити відомості про ОСОБА_6 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

6.В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

7. Постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_6 звернути до негайного виконання

8. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

9. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06 травня 2016 року.

Головуючий - суддя В.Я.Мартинюк

суддя О.М.Клименко

суддя А.З.Ланкевич