Справа № 417/2210/16-а
Суддя: Сурніна Л. О.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 417/2210/16-а
Провадження № 2-а/417/9/16
ПОСТАНОВА

Іменем україни

"10" травня 2016 р. смт Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Сурніної Л.О.,

за участю секретаря Брюховецької О. В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

24.03.2016р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області (далі відповідач або УПФУ в Марківському районі) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначила наступне.

З 16.06.1979 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 році, інвалідом 2 групи, особою, віднесеною до першої категорії постраждалих, який помер 01.04.2010р. від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Померлий чоловік ОСОБА_2, згідно постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.04.09р. по справі №2а-11650/09/1270 отримував пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2008р. до дня його смерті. Відповідно до постанови Марківського районного суду Луганської області від 05.12.2001 року відповідачем було призначено позивачу, як вдові померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.02.2011р. Крім того, позивач вважає, що має право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника, як дружина померлого, яка не була на його утриманні та втратила джерело засобів до існування відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно запису у військовому білеті чоловіка ОСОБА_2, він з 28.02.1987р. по 05.05.1987р. знаходився на спеціальних зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працював у 3-ій зоні підвищеної радіації та отримав дозу опромінювання 21.68 рентген, що в подальшому призвело до його смерті. Внаслідок захворювання, вже станом на 01.06.2005р., чоловіком позивачки було втрачено 80% професійної працездатності та йому була встановлена безстроково 2 група інвалідності. На момент смерті чоловіка позивач не працювала, підприємницькою діяльністю не займалась, ніяких доходів не отримувала, та оскільки після його смерті пенсія не виплачувалась, вона зовсім лишилась без джерела існування.

25.02.2016р. позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втраті годувальника. Рішенням комісії при УПФУ в Марківському районі від 01.03.2016р. №7 їй було відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, що й послужило приводом для звернення до суду.

На підставі викладеного, просить суд визнати протиправним рішення комісії при УПФУ в Марківському районі Луганської області від 01.03.2016р. №7 про відмову в переході на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасувати його; зобов'язати УПФУ в Марківському районі Луганської області перевести її з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника та призначити їй пенсію у розмірі 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 25.02.2016р.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні пред'явленому позову, просила його задовольнити.

Відповідач надав суду клопотання від 05.04.2016, згідно з яким просив суд розглянути справу без участі представника УПФУ в Марківському районі за наявними у справі матеріалами. Відповідно до письмових заперечень на позов, зазначив наступне.

З 21.02.2011р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та їй призначено та виплачується пенсія за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

25.02.2016р. позивачка звернулася до УПФУ в Марківському районі із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший. В своїй заяві вона просила перевести її на пенсію у разі втрати годувальника.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті відповідного страхового стажу, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.

До непрацездатних членів сім'ї належить, зокрема, дружина, якщо вона є інвалідом або досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону.

Згідно із ст.26 Закону, пенсійний вік жінки, яка народилась в 1960 році (дата народження позивачки ІНФОРМАЦІЯ_2) становить 58 років 6 місяців.

На даний час вік позивачки становить 56 років 2 місяці 11 днів, отже, належати до категорії непрацездатних членів сім'ї, на думку відповідача, ОСОБА_1 буде лише після досягнення нею пенсійного віку 58 років 6 місяців.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на ст.36 Закону, в якій зазначено, що «батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Однак, ОСОБА_1 не можна віднести до цієї категорії, оскільки вона перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.02.2011р. і по теперішній час.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що правові підстави для переходу ОСОБА_1 на пенсію у разі втрати годувальника - відсутні, а посадові особи відповідача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Тому, просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (с.с.8), який був інвалідом 2 групи, як постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС, та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ,що підтверджується довідками (а.с.26-27), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2, пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується висновком центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 08.12.2010р. №05, копія якого перебуває в матеріалах справи (а.с.24).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09.04.09р. по справі №2а-11650/09/1270 (а.с.19-20), чоловіку позивачки було призначено пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2008р. до дня його смерті.

Відповідно до постанови Марківського районного суду від 05.12.2001 у справі №2а-809/11, УПФУ в Марківському районі було зобов'язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХХII (із змінами та доповненнями) з 21.02.2011р. Копія постанови суду також наявна в матеріалах справи(а.с.21-22).

Отже, з 21.02.2011р. позивачка перебуває на обліку в УПФУ в Марківському районі та їй виплачується пенсія за віком відповідно до ст..16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

25.02.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням №7 від 01.03.2016 року комісії при УПФУ в Марківському районі(а.с.10,48) ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника із посиланням на відсутність у заявника на момент звернення необхідного віку, встановленогост.26 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по 3 групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Дружина померлого , яка не була на його утриманні, має право на пенсію в звязку з втратою годувальника, якщо втратила джерело засобів існування.

Пунктом 1 частини 2 вказаної статті передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058 встановлено пенсійний вік 60 років.

Згідно із частиною 2 статті 26 Закону №1058, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року (ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, встановленого Законом № 1058 , на час звернення до пенсійного органу їй виповнилося 56 років, не є інвалідом, а тому вона не може вважатися непрацездатним членом сім'ї померлого в розумінні Закону № 1058.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставності посилання позивача на ст.36 Закону №1058, на підтвердження втрати джерела засобів до існування, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.02.2011р. і по теперішній час (довідка б/н від 04.04.2016р. про отриману пенсію ОСОБА_1 також перебуває в матеріалах справи) (а.с.41-43).

Виходячи з вищезазначеного суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 70, 71, 112, 159-163 КАС України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі .

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Марківський районний суд Луганської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Л.О. Сурніна