Справа № 800/463/15
Суддя: Маринченко В.Л.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Маринченка В.Л.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
при секретарі судового засідання Шатило Р.П.,

за участю представника відповідача - Панталейчук Л.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_11 до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_11 у порядку статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України подав до Вищого адміністративного суду України позов, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРЮ від 6 серпня 2015 року № 391/0/15-15 «Про відмову у внесенні подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_11 з посади судді Куйбишевського районного суду міста Донецька у зв'язку з поданням заяви про відставку» (далі - Рішення ВРЮ) та повторно розглянути заяву і внести подання до Верховної Ради України щодо його звільнення з посади судді Куйбишевського районного суду міста Донецька у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Вищий адміністративний суд України постановою від 25 січня 2016 року у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із того, що до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних силах та інших військових формуваннях, а період навчання ОСОБА_11 у Київському вищому інженерному радіотехнічному училищі протиповітряної оборони імені маршала авіації А.І. Покришкіна (далі - Військове училище) з 1 серпня 1985 року по 22 червня 1990 року не враховується до стажу, який надає право на відставку судді, а отже Рішення ВРЮ є правомірним.

Суд також вказав на те, що посилання позивача на накази Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12 листопада 2010 року № 213-к та 10 січня 2012 року № 8-к про преміювання до уваги не беруться, оскільки цими наказами підтверджується стаж державної служби, а не стаж роботи, що дає судді право на відставку.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_11, посилаючись на порушення Вищим адміністративним судом України норм матеріального права, просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2016 року та прийняти нову - про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

На момент звернення ОСОБА_11 до ВРЮ із заявою про звільнення з посади судді у відставку у жовтні 2014 року спірні правовідносини регулювалися Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2453-VI).

За правилами частини першої статті 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону , має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 131 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - постанова № 865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Однак час навчання у Військовому училищі не може бути зараховано до стажу, який дає право на відставку, з огляду на таке.

Зі змісту положення пункту 3.1 постанови № 865 вбачається, що зарахуванню до стажу, який дає право на відставку, підлягає лише календарний період проходження строкової військової служби. Законом СРСР від 12 жовтня 1967 року № 42 «Про загальний військовий обов'язок», чинним на період навчання позивача у Військовому училищі, було розділено навчання у військово-навчальних закладах та строкову військову службу, встановлено як виняток, можливість зарахування навчання до періоду строкової військової служби у певних випадках лише при відрахуванні особи із військово-навчального закладу і подальшому проходженні строкової військової служби (стаття 12 вказаного Закону ).

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах дійшла висновку, що Рішення ВРЮ є правомірним, оскільки стаж, який дає позивачу право на відставку, складає менше 20 років.

Отже, постанова Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2016 року прийнята цим судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_11 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.Л. Маринченко
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.А. Коротких О.В. Кривенда
П.В. Панталієнко О.Б. Прокопенко
І.Л. Самсін О.О. Терлецький