Справа № 632/929/16-а
Суддя: Библів С. В.
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/929/16-а
провадження № 2-а/632/12/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Библіва С.В., при секретарі Кузьменко М.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання дій Пенсійного Фонду України у Первомайському районі Харківської області щодо відмови йому в призначенні довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними та зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України у Первомайському районі Харківської області призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання працюючого судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, починаючи з 18.11.2015 року згідно з поданням Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року за №04-73/1323 та належних довідок того ж суду з урахуванням фактично виплачених із вказаної дати сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 лютого 2016 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці перед звільненням. Однак відповідачем у призначені позивачу щомісячного грошового утримання відмовлено на підставі Закону України №213- VIII від 02 березня 2015 року «Про внесення Змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п.5 Прикінцевих положень якого з першого червня 2015 року скасовуються положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, що передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Відмову в призначенні пенсії позивач вважає незаконною, оскільки він, працюючи суддею та маючи стаж роботи суддею 35 років 1 місяць 4 дні, згідно з ч.3 ст. 141 Закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», викладеного у новій редакції від 12 лютого 2015 року або ч.3 ст. 138 цього Закону в редакції від 8 липня 2011 року з урахуванням рішення Конституційного суду від 3 червня 2013 року №З-рп/2013 має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у максимальному розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді. Крім того зазначав, що отримував до 2011 року щомісячне грошове утримання як працюючий суддя у розмірі 90% заробітної плати, у подальшому в зв'язку з прийняттям Закону України «Про судоустрій та статус суддів №2453-VI від 07 липня 2010 року, виплата грошового щомісячного утримання була припинена до часу виходу у відставку. З травня 2011 року, за виключенням перерви, отримує пенсію державного службовця, призначену відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» довічно. На підставі ст.. 122 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», Постанови ВР України від 12.11.2015 року №788-VIII «Про звільнення суддів» та згідно наказу голови Апеляційного суду Харківської області за №04-03/90-ос від 17.11.2015 року був відрахованих зі штату Апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та наданням відставки.

Вважаючи, що рішення відповідача грубо порушує його конституційні права, як судді у відставці, суперечить конституційним нормам - ст.ст. 8, 21, 22, 126 ОСОБА_1 просить при розгляді справи застосувати вищевказані норми, як норми прямої дії і задовольнити адміністративний позов.

Позивач у судове засідання не прибув, проте надав судові заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області у судове засідання також не прибув, надавши судові заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення на позовні вимоги. Зокрема зазначено, що позов відповідачем не визнається у повному обсязі, просить суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог з наступних підстав: розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та додані до неї документи, УПФУ керувались положеннями нормативних актів, що були чинними на момент звернення позивача, зокрема Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» діяв в редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» та, враховуючи те, що заява позивачем про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці подана 10 лютого 2015 року, тобто після скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці. Крім того, зазначали, що на момент звернення позивача до УПФУ ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» діяла в редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та встановлювала, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді». Також відповідно до ч.5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), якою встановлено, що «Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність». Враховуючи наведене вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, вивчивши позовну заяву, письмові заперечення на позов, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив обставини та відповідні до них правовідносини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

12.04.1976 року ОСОБА_1 був обраний народним суддею Новоодеського районного народного суду Миколаївської області. Данні обставини підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці. Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року №788-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України. Згідно з наказом голови Апеляційного суду Харківської області за №04-03/90-ос від 17.11.2015 року був відрахованих зі штату Апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та наданням відставки. Відповідно до подання Апеляційного суду Харківської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за №04-73/1323 від 17.11.2015 року, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 35 років 01 місяць 04 дні; заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 27284,40 грн.

18.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області за №6/С-14 від 18.02.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді.

В якості обґрунтування такої відмови, управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області послалося на п.5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, згідно з яким «у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Суд не може погодитися з обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.ч. 1, 3ст. 8 КАС України,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.»

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_5 ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» , яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». Частина третя статті 141 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 Закону України №213-VIII щомісячне довічне грошове утримання обмежено до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п.5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-VI у редакції Закону №192-VIII.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 (Рішення №3-рп/2013), від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

З урахуванням викладеного суд вважає, що підлягають застосуванню норми статті 43 Закону України «Про статус суддів» (які були чинні на момент виникнення права на отримання довічного грошового утримання - після виникнення 20 річного стажу на посаді судді) та відповідні норми законів №2862-XII, первинна редакція закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України, які не зменшують обсягу соціальної захищеності судді у разі виходу у відставку.

Між тим, положеннями статті 141 Закону №2453-VI у редакції Закону №213-VIII, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивачки. Вказані положення суперечать конституційним нормам , а саме: ст.ст. 8,21, 22 Конституції України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Слід зауважити, що

Рішенням №3-рп/2013 ч.3, перше, друге, третє речення ч.5 ст.138 закону №2453-VІ в редакції закону №3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними).

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний суд України висловлював правову позицію, щодо невідповідності Конституції України норм законів щодо обмеження довічного грошового утримання судді. Про це зазначено у рішенні КС України №3-рп/2013.

Так, Конституційний суд врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, 1.12.2004 №19-рп/2004, 11.10.2005 №8-рп/2005, 22.05.2008 №10-рп/2008, згідно з якими «визначені Конституцією та законами гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку без обмежень максимального розміру такого утримання, суд вважає, що на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 Конституції України в даному випадку порушено право позивача на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року).

Розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Таким чином рішення відповідача за № 6/С-14 від 18.02.2016 року про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує права та інтереси позивача з огляду на наведене вище.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відмови управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області у призначенні ОСОБА_1, судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання неправомірною із зобов'язанням відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 27284,40 грн. (посадовий оклад ОСОБА_1 склав - 15158,00 грн., доплата за вислугу років 12126,40 грн.).

Виходячи з викладеного, відповідач повинен призначити, нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання позивачу у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 18 листопада 2015 року, згідно з поданням Апеляційного суду Харківської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №04-73/1323 від 17.11.2015 року,

Враховуючи прохання позивача, суд не стягує на його користь судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,9,11,13,159,160,161,162,163,183-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Пенсійного Фонду України у Первомайському районі Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у Первомайському районі Харківської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання працюючого судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, починаючи з 18.11.2015 року згідно з поданням Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року за №04-73/1323 та належних довідок того ж суду з урахуванням фактично виплачених із вказаної дати сум пенсії.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя С. В. Библів