Справа № 803/202/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року Справа № 803/202/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулася з адміністративним позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює в Апеляційному суді Волинської області на посаді помічника судді, яка відноситься до п'ятої категорії посад державних службовців.

Позивач вважає, що відповідач Апеляційний суд Волинської області при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року повинен був врахувати положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме визначено що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Крім того, з 29.03.2015 року при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати відповідач Апеляційний суд Волинської області повинен був враховувати положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, статтею 147 якого визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Проте, позивачу в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року виплачувалася заробітна плата без врахування положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII та Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII.

Проте, позивачу в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року виплачувалася заробітна плата без врахування положень Закону України "Про прокуратуру" та Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Позивач просить: зобов'язати ДСА України вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень статей 144, 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", починаючи з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року включно, для державних службовців шостої категорій - в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду та для службовців п'ятої категорії - в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за вислугу років, тощо), посади яких віднесені до попередньої категорії посад держаних службовців, надавши бюджетні асигнування на доплату заробітної плати на рахунок Апеляційного суду Волинської області та нарахувати її; визнати неправомірними дії Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року позивачу заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу 1218,00 грн.; зобов'язати Апеляційний суд Волинської області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року на підставі абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру"), а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно - на підставі абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") з урахуванням підвищення: посадового окладу державного службовця шостої категорії до розміру 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, надбавки за вислугу років, надбавки за постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року, щомісячної премії, які нараховуються виходячи із вказаного розміру посадового окладу, з урахуванням отриманих сум (без урахування відрахування податків та зборів) шляхом списання державних коштів з єдиного казначейського рахунку.

08.04.2016 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 104), якою доповнила позов вимогою про зобов'язання Апеляційного суду Волинської області після проведення перерахунку заробітної плати, відповідно до поданого позову, здійснити також перерахунок індексації за період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 29.02.2016 року № 10-1544/16 (а. с. 33-35) представник відповідача ДСА України адміністративний позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови № 268 від 09.03.2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Також вказала, що ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

Апеляційний суд Волинської області позов не визнав, в поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 03.03.2016 року № 7.7/40/2016 (а. с. 38-41) відповідач Апеляційний суд Волинської області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови № 268 від 09.03.2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Апеляційний суд Волинської області уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам і спеціалістам апарату суду, у тому числі і позивачу. Крім того, у вказаних письмових запереченнях зазначається, що з метою компенсації втраченого заробітку через невиконання державою прийнятих на себе зобов'язань адміністрація Апеляційного суду Волинської області вжила необхідні заходи для дофінансування видатків на оплату праці працівників апарату суду і усім працівникам, в тому числі позивачу, були виплачені премії та надбавки у максимально можливих розмірах з додаткових коштів, що виділялися ДСА України з метою підвищення рівня оплати праці працівникам апарату суду, хоча виплата премій та надбавок є правом, а не обов'язком керівника; у випадку встановлення працівникам апарату суду посадових окладів у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом, економії фонду оплати праці не було б, а тому нікому б не було виплачено премій та надбавок.

Позивач в судове засідання не прибула, подала письмове клопотання від 29.04.2016 року про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Апеляційного суду Волинської області в судове засідання не прибув, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача Державної судової адміністрації України в судове засідання не прибув, подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23.02.2012 року працює в Апеляційному суді Волинської області на посаді помічника судді, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а. с. 7-8).

Посадовий оклад ОСОБА_1 за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1218,00 грн., з 01.09.2015 року - 1378,00 грн., а з 09.09.2015 року - 2756,00 грн., що підтверджується довідкою Апеляційного суду Волинської області від 01.03.2016 року № 21 (а. с. 26), розрахунковими листами (а. с. 63-66) та штатними розписами на 2014-2015 роки (а. с. 68-70, 79-87).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №88-р від 24 лютого 2003 року "Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців" посада помічника судді апеляційного суду віднесена до 5 категорії посад державних службовців.

Протягом жовтня 2014 року - вересня 2015 року заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася, виходячи з посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати. При цьому протягом вказаного періоду відповідач Апеляційний суд Волинської області керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", якою затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів (додаток 45). А з вересня 2015 року - постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

При вирішенні даного спору суд виходить із таких нормативно-правових актів.

Згідно із частиною п'ятою статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Частиною першою статті 144 цього ж Закону у вказаній редакції було визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Як передбачено частинами другою, сьомою статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Додатком 45 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року № 268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 року № 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" з 01.02.2008 року у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання апарату органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, судів та інших органів, внесено зміну щодо підвищення на 45 відсотків посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Після цього схеми посадових окладів працівників апаратів судів та інших державних службовців не переглядались (рішення Ради суддів України від 12.03.2015 року № 15).

Разом з тим, підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI шляхом доповнення частини першої статті 144 абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Згідно із пунктом 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи, що вказаний Закон було опубліковано в газеті "Голос України" 25.10.2014 року, тому положення підпункту 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII набрали чинності 26.10.2014 року.

Крім того, пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII передбачено, що Кабінету Міністрів України: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII в частині приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом та в частині внесення у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, з 26.10.2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Проте, на думку суду, відсутність бюджетного фінансування не звільняє державу від обов'язку виплачувати працівникам апарату судів посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. Так, з одного боку, змінами до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" держава взяла на себе обов'язок виплачувати посадові оклади у підвищеному розмірі. Водночас, з іншого боку, відповідні зміни до Закону про Державний бюджет внесені не були. У результаті цього виникає правова невизначеність щодо змісту обов'язку держави щодо працівників апарату судів: у якому розмірі держава повинна виплачувати їм посадові оклади. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Абзац другий частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру") був ухвалений після прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". За загальноприйнятим у праві прийомом з усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із згаданих законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і суперечать Закону України "Про судоустрій і статус суддів", застосуванню не підлягають.

Взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Державний бюджет, держава допустила недобросовісність. Хоч ця недобросовісність була допущена парламентом, а не відповідачами у даній справі, носієм обов'язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату заробітної плати (у даному випадку - Апеляційний суд Волинської області), то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Крім того, відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 08.11.2005 року у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, суд зазначає, що з 26.10.2014 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру"). Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" видатків на ці потреби не було передбачено.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", абзацом третім пункту 9 Прикінцевих положень якого було встановлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведеного положення в частині розміру посадових окладів працівників апарату судів дозволяє стверджувати, що воно по-іншому врегулювало ці відносини, ніж абзац другий частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру"): розмір посадових окладів визначався не законом, а повинен був визначатися постановою Кабінету Міністрів України. Оскільки Закон "Про Державний бюджет на 2015 рік" був прийнятий 28.12.2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", то пріоритет у застосуванні має саме перший із цих законів.

Разом із тим, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 02.09.2015 року, прийнявши постанову від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (набрала чинності з 09.09.2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу судді місцевого суду).

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII (який набрав чинності 29.03.2015 року) Закон України "Про судоустрій і статус суддів" було викладено в новій редакції, та згідно із частиною першою статті 147 цього Закону визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апарату судів.

02.03.2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", який набрав чинності 13.03.2015 року.

Підпунктом 12 пункту 1 цього Закону з абзацу третього пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із збереженням при цьому загального посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Внісши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Оскільки вищезазначений Закон набрав чинності до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", то останній після набрання ним чинності, тобто з 29.03.2015 року, почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік": розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

При вирішенні даного спору суд не бере до уваги доводи відповідача Апеляційного суду Волинської області про те, що він уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апарату апеляційного суду, в тому числі позивача, з огляду на таке.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Виходячи з висновку, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26.10.2014 року у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру"), а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), тому слід враховувати, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Вирішальне значення для висновку про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Таким чином, враховуючи, що розмір посадового окладу позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1218,00 грн., з 01.09.2015 року по 08.09.2015 року - 1378,00 грн., тобто, вказаний розмір посадового окладу не відповідав розмірам, визначеним абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру") та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року позивачу заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу 1218,00 грн. підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними дій Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування помічнику судді ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1218,00 грн. та за період з 01.09.2015 року по 08.09.2015 року в сумі 1378,00 грн.

При вирішенні позовних вимог до Апеляційного суду Волинської області про зобов'язання вчинити дії суд виходить з того, що перерахунок та виплату заробітної плати помічнику судді ОСОБА_1 слід провести, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру") за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року. При цьому, на думку суду, розмір інших доплат, надбавок, премій тощо, які входять до структури заробітної плати (крім тих обов'язкових виплат, розмір яких залежить від посадового окладу), слід визначити в межах затвердженого фонду оплати праці, і виплаті підлягає різниця в перерахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

Відтак, позовні вимоги до Апеляційного суду Волинської області про зобов'язання вчинити дії підлягають до часткового задоволення шляхом прийняття постанови про зобов'язання відповідача Апеляційного суду Волинської області провести перерахунок заробітної плати помічнику судді ОСОБА_1 за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру") та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

Щодо позовних вимог до ДСА України про зобов'язання вчинити дії, то, на думку суду, вони задоволенню не підлягають, оскільки Апеляційний суд Волинської області є самостійним розпорядником бюджетних коштів, на який покладено обов'язок проводити нарахування та виплату заробітної плати позивачу у належному розмірі, а права позивача діями ДСА України у спірних правовідносинах безпосередньо не порушені.

При вирішенні спору судом враховано вимоги статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якими у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, строк звернення до суду, визначений частиною третьою статті 99 КАС України, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; стипендій учням професійно-технічних та студентам вищих державних навчальних закладів; індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін; надання гарантованих обсягів соціально-культурного, житлово-комунального, транспортного, побутового обслуговування та обслуговування у сфері освіти, охорони здоров'я, фізичної культури та спорту, торгівлі та громадського харчування; забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки. Згідно із статтею !9 цього ж Закону державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Індексація заробітної плати працівників проводиться відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 встановлено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно із положеннями частини частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 цього Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до рішення Конституційного Суду України кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаційний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Враховуючи, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (зазначене рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України "Про оплату праці", Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", вона входить до структури заробітної плати.

Отже, оскільки відповідачем Апеляційним судом Волинської області з жовтня 2014 року затримувалася виплата позивачу належної заробітної плати, то задоволенню підлягає вимога позивача про проведення індексації заробітної плати, тобто при виплаті різниці в нарахованих сумах за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року, з урахуванням виплачених коштів.

Керуючись статтею 128, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про державну службу", Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Бюджетного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування помічнику судді ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 218 грн.(одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - в сумі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Зобов'язати Апеляційний суд Волинської області провести помічнику судді ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", а за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів, а також з урахуванням індексації заробітної плати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 04 травня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк