Справа № 156/225/16-а
Суддя: Кідиба Т. О.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/225/16-а
Провадження № 2-а/160/10/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він з 12 квітня 1990 року по 14 грудня 2015 року працював суддею, головою Іваничівського районного суду Волинської області. Відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року №788-VIII звільнений з посади судді Іваничівського районного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом Іваничівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року № 30/02-05 його було відраховано зі штату вказаного суду з 14 грудня 2015 року.

14 березня 2016 року за вих. № 03-10/18/2016 Іваничівський районний суд Волинської області звернувся до відповідача з поданням про встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання. Однак, 17 березня 2016 року позивач отримав відмову відповідача, мотивовану тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 2 березня 2015 року з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначались, зокрема, у відповідності до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач вважає такі дії Пенсійного фонду такими, що не відповідають Конституції України, та просить суд визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області № 137 від 04 березня 2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 15 грудня 2015 року. Стягнути на його користь із Державного бюджету України судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити позов.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи без його участі. В поданих суду письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись, що підстав для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не має.

Ухвалами Локачинського районного суду від 05 травня 2016 року допущено процесуальне правонаступництво відповідача у справі з управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області на Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області та вирішено здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається із довідки Іваничівського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року № 1д/02-40/16 та підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_1, останній в період з 12 квітня 1990 року по 14 грудня 2015 року включно працював суддею Іваничівського районного суду Волинської області, перебував на адміністративній посаді голови цього суду (а.с.5-7, 13).

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року №788-VIII його звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Іваничівського районного суду №30/02-05 від 14 грудня 2015 року позивача відраховано зі складу суддів цього суду з 14 грудня 2015 року у зв'язку із звільненням з посади за його заявою про відставку (а.с.11).

Позивачем зазначено, що станом на день звільнення його стаж роботи на посаді судді становив 27 років 8 місяців. Наявність необхідного стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді, підтвержується розрахунком Іваничівського районного суду, відповідно до якого останній набув такого права ще з 24 березня 2013 року (а.с.8).

У відповідності до п.1.1 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, 14 березня 2016 року Іваничівський районний суд звернувся до управління Пенсійного фонду України у Іваничівському районі Волинської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1

Відповідач своїм листом від 17 березня 2016 року № 1006/02 відмовив позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 2 березня 2015 року, відповідно до якого з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалися, зокрема, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (а.с.14).

Відповідно до ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Стаття 8 Конституції України передбачає, що вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно із ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як слідує з офіційного тлумачення ч.1 ст. 126 Конституції України в рішенні Конституційного суду №19-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, положення ч.1 ст. 126 Конституції України "незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного закону України треба розуміти так, що незалежність суддів забезпечується насамперед гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування суддів, їх правового і соціального захисту.

Відповідно до п. 8 ч.4 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Згідно із ч. 3 ст. 141 цього ж Закону (в редакції Закону України № 192-VIІІ від 12 лютого 2015 року "Про забезпечення права на справедливий суд") щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII вказану норму ч.3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладено у новій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Окрім того, п.5 Прикінцевих положень цього ж Закону передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Такі положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не узгоджуюються із визначеним Конституцією та законами України статусом судді, вимогами міжнародних актів щодо незалежності суддів, а також гарантією поваги до гідності людини‚ її прав та основоположних свобод, і суперечать рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Згідно із ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У своєму рішенні від 03 червня 2013 року №3рп/2013 Конституційний Суд України з врахуванням попередніх правових позицій стосовно гарантій незалежності суддів, викладених ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається у Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Відповідно до п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_2 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду.

З огляду на викладене, а також те, що позивач ще з 24 березня 2013 року мав стаж роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% щомісячного грошового утримання працюючого судді, керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що саме такий розмір щомісячного грошового довічного утримання ОСОБА_1 має бути призначений та виплачуватись у зв'язку з його виходом у відставку згідно із виданою територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Волинській області довідкою № 137 від 04 березня 2016 року (а.с.12) без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 15 грудня 2015 року, а тому відмова відповідача у його призначенні є неправомірною.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених суду ч. 2 ст. 162 КАС України, а саме: у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень та зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Згідно із ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ОСОБА_1 та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 22, 58, 126 Конституції України, ст.ст. 8, 9, 11, ч. 2 ст. 71, ст.ст. 94, 160-162, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити та виплачувати ОСОБА_1, починаючи з 15 грудня 2015 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області № 137 від 04 березня 2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Локачинський районний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба