Справа № 815/6180/15
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6180/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Північтранс» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Північтранс» (далі - позивач, або ПАТ «Північтранс») до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - відповідач, або ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області), в якому позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення №№ , від 25.09.2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 21.08.2015 року по 04.09.2015 року, ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, на виконання постанови слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Єрохіна І.А. від 27.04.2015 року, згідно направлення № 254/15-54-22-01 від 20.08.2015 року, відповідно до наказу № 565 від 20.08.2015 року, було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПАТ «Північтранс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 року, за результатами якої складено акт № 1962/15-54-22-01/05523553 від 11.09.2015 року.

На підставі висновків зазначеного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 25.09.2015 року, яким ПАТ «Північтранс» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 13190586 грн. (т.1 а.с.102); № від 25.09.2015 року, яким ПАТ «Північтранс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 3109955 грн. та за штрафними санкціями на суму 1554978 грн. (т.1 а.с.103).

Позивач, не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просив їх скасувати.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача щодо безтоварності операцій позивача з його контрагентами спростовується, наявними в матеріалах справи, первинними документами, позивачем правомірно не включено до складу інших доходів за перевіряємий період кошти отримані за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів, а тому висновки податкового органу щодо завищення/заниження позивачем валових витрат та завищення податкового кредиту за перевіряємий період є необґрунтованими та нарахування позивачу грошових зобов'язань по податку на додану вартість та зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для визначення позивачу грошового зобов'язання з ПДВ, оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, № від 25.09.2015 року, став висновок податкового органу щодо порушення позивачем вимог п.п. 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту за рахунок операцій проведених з ТОВ «Даммара», ТОВ «Таїр Групп».

При цьому, як в акті оскаржуваної перевірки, так і в поданій апеляційній скарзі, в обґрунтування правомірності здійснення такого висновку відповідач посилається на податкову інформацію, отриману від інших податкових органів: листи - податкова інформація ДПІ у Київському районі м. Одеси № 36147/22-02 від 17.11.2014 року щодо ТОВ «Даммара» за червень-липень 2014 року та № 4859/22-02 від 05.05.2015 року щодо «Таір Групп» за серпень-листопад 2014 року.

До суду відповідачем надані наступні листи ДПІ у Київському районі м. Одеси: № 4859/22-02 від 05.05.2015 року щодо «Таір Групп» за серпень-листопад 2014 року; № 4858/22-03 від 05.05.2015 року щодо ТОВ «Даммара» за серпень-листопад 2014 року; № 36147/22-02 від 17.11.2014 року щодо ТОВ «Даммара» за червень-липень 2014 року (т.3 а.с.153-170, 203-209, 210-228).

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками відповідача та вважає, що досліджуючи фактичність проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ «Даммара», ТОВ «Таїр Групп», їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 27.08.2014 року, 09.09.2014 року та 03.10.2014 року між ПАТ «Північтранс» (Замовник) та ТОВ «Даммара» (Підрядник) були укладені договори №№ 2708/1/14-П, 0909/1/14-П та № 0310/1/14-П відповідно, згідно умов яких замовник доручає, а підрядник зобов'язується з використанням власного устаткування та матеріалів відповідно до кошторису виконати наступні роботи: монтаж інженерних мереж у т.ч. ремонт внутрішніх каналізаційних мереж з відновленням асфальтного покриття на об'єкті замовника, розташованого за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги на території ПАТ «Північтранс»; виконати роботи з ремонту даху будівлі «А» - головний корпус з боксами, розташований за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги на території ПАТ «Північтранс»; поточний ремонт на об'єкті замовника на території ПАТ «Північтранс» за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, вул. Коккінакі, 7а (т.1 а.с.151-155, 168-171, 185-189).

На підтвердження виконання будівельних та монтажних робіт за вказаними договорами, позивачем, як до перевірки, так і до суду, надані належним чином засвідчені копії: локальних кошторисів, договірних цін, довідок про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3в, актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (т.1 а.с.156-166, 172-181, 190-203).

Вказана кошторисна та будівельна документація підписана представниками ПАТ «Північтранс» та ТОВ «Даммара» та скріплена печатками цих підприємств.

Оплата за придбані послуги з виконання будівельних та монтажних робіт за вказаними договорами здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківські рахунки ТОВ «Даммара», що підтверджується наданими, також, як до перевірки, так і до суду, належним чином засвідченими копіями платіжних доручень про перерахування цих коштів з відповідними відмітками банку про їх проведення (т.2 а.с.188-250).

Матеріали справи містять, в тому числі, копії належним чином засвідчених податкових накладних, отриманих від постачальника товару - ТОВ «Даммара», які також підтверджують факт здійснення вищевказаних господарських операцій та дають ПАТ «Північтранс» право на включення ПДВ до складу ціни товару та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з ПДВ (т.1 а.с.167, 184, 204-209).

Крім того, на підтвердження майнових прав на зазначені об'єкти, на яких ТОВ «Даммара» і виконувались будівельні та монтажні роботи за наведеними договорами, позивачем до суду надані договори купівлі-продажу та відповідні витяги з реєстру прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що об'єкти, розташовані за адресами: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги; Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, вул. Коккінакі, 7а, перебувають у приватній власності ПАТ «Північтранс».

Також, на підтвердження належності здійснення контрагентом позивача - ТОВ «Даммара» наведених будівельних та монтажних робіт за вказаними договорами позивачем до суду надано ліцензію на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури (за переліком згідно з додатком) Серії АЕ № 262046, виданої ТОВ «Даммара» 01.07.2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією строком дії з 01.07.2013 року по 01.07.2016 року із додатком (т.1 а.с.182-183), відповідно до якої ТОВ «Даммара» має право проваджувати господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури (будівництво об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності), зокрема, будівельні та монтажні роботи, монтаж інженерних споруд.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 01.10.2014 року між ПАТ «Північтранс» (Замовник) та ТОВ «Таір груп» (Виконавець) були укладені договори підряду №№ 0110/1/14-ПД, 0110/2/14-ПД, 0110/4/14-ПД, 0110/3/14-ПД, відповідно до п. 1 яких виконавець надає роботи (послуги) з ремонту транспортних засобів та їх складових (послуги), що належать замовнику та зазначених у п. 1.2 цього договору, а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи (послуги) і оплатити їх на умовах та в строки, встановлені договором (т.2 а.с.33-40, 56-73, 96-98).

Приймання-передавання транспортних засобів на ремонт та з ремонту оформлювалось актами приймання-передачі дорожньо-транспортних засобів (ДТЗ), його складових для надання послуг з технічного обслуговування і капітального ремонту та актами передавання-приймання дорожньо-транспортних засобів (ДТЗ), його складових після надання послуг з технічного обслуговування і капітального ремонту, копії яких приєднано до матеріалів справи (т.1 а.с.235-250, т.2 а.с.1-28, 42-53, 74-93).

На підтвердження виконання ТОВ «Таір груп» умов укладених договорів позивачем, як до перевірки, так і до суду, надані засвідчені копії актів надання послуг №№ ДП 000000358, ДП 000000359, ДП 000000360, ДП 000000361, ДП 000000362, ДП 000000363 від 31.10.2014 року (т.2 а.с.31-32, 54, 94, 136-137).

Також, матеріали справи містять копії належним чином засвідчених податкових накладних, отриманих від постачальника товару - ТОВ «Таір груп», які, в тому числі, підтверджують факт здійснення вищевказаних господарських операцій та дають ПАТ «Північтранс» право на включення ПДВ до складу ціни товару та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з ПДВ (т.2 а.с.29-30, 55, 95, 134-135).

Окрім того, суд зазначає, що як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с.29), одним із основних видів діяльності позивача є: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (49.31), а предметом договорів, укладених з ТОВ «Таір груп», є роботи (послуги) з ремонту транспортних засобів та їх складових (послуги), що свідчить про використання зазначених послуг у господарській діяльності позивача, а отже про правомірність формування податкового кредиту, пов'язаних з придбанням даних послуг.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за наданими позивачем первинними документами можливо встановити фактичне здійснення ним господарських операцій з ТОВ «Таір груп» та ТОВ «Даммара», а відтак і правомірність формування позивачем податкового кредиту за цими операціями.

При цьому, як вбачається зі змісту акту спірної перевірки, відповідач не заперечує, що первинні документи, в тому числі, податкові накладні, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит за перевіряємий період за рахунок операцій з ТОВ «Таір груп» та ТОВ «Даммара», належним чином оформлені, суми податку на додану вартість по зазначеним податковим накладним включені до податкового кредиту відповідного періоду, відображені у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних, а також відповідають даним податкових декларацій.

Тобто, під час проведення спірної перевірки до наявної у позивача первинної документації по операціям з наведеними контрагентами у податкового органу не виникло жодних претензій, як і до правильності її оформлення, так і до відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Поряд з цим, як зазначено в апеляційній скарзі відповідача, що, також, відображено в акті спірної перевірки, висновки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства були здійснені податковим органом лише виходячи зі змісту листів - податкової інформації ДПІ у Київському районі м. Одеси щодо ТОВ «Даммара» та ТОВ «Таір Групп».

Однак, колегія суддів вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, посилання в ньому лише на лиси ДПІ у Київському районі м. Одеси, оскільки без визначення в акті перевірки і дослідження договорів позивача з його контрагентами, які на думку перевіряючих не відповідають закону, поставок та інших господарських операцій, умов цих договорів, їх виконання з посиланням на первинні документи, такі висновки не ґрунтуються на законодавстві і не можуть бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань та застосування штрафних санкцій відносно позивача.

Більш того, колегія суддів наголошує, що посилаючись на наведені листи ДПІ у Київському районі м. Одеси, відповідач в акті оскаржуваної перевірки доходить висновку, що у ТОВ «Даммара» та ТОВ «Таір Групп» були відсутні можливості для надання позивачу послуг за укладеними між цими підприємствами договорами.

Проте, надані відповідачем листи ДПІ у Київському районі м. Одеси: № 4859/22-02 від 05.05.2015 року щодо ТОВ «Таір Групп» за серпень-листопад 2014 року; № 4858/22-03 від 05.05.2015 року щодо ТОВ «Даммара» за серпень-листопад 2014 року; № 36147/22-02 від 17.11.2014 року щодо ТОВ «Даммара» за червень-липень 2014 року, не містять таких висновків.

Колегія суддів зазначає, що, навпаки, у наведених листах вказано, що, як ТОВ «Даммара», так і ТОВ «Таір Групп», на момент укладання та виконання спірних операцій з позивачем були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, мали рахунки в банках, подавали податкову звітність з ПДВ, згідно штатного розкладу ТОВ «Даммара» має таких посадових осіб, зокрема, як інженер по охороні праці, енергетик, прораб, станом на момент складання цих листів ці підприємства не припинені та реєстрації їх в якості платників ПДВ не анульовано, стосовно кількості працюючих ТОВ «Таір Групп» такої інформації у вказаних листах не наведено.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Даммара» та ТОВ «Таір Групп», та зв'язок між фактом придбання позивачем цих послуг, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем послуг від своїх контрагентів ТОВ «Даммара» та ТОВ «Таір Групп» за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В свою чергу, в акті перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичності наданих позивачу послуг його контрагентами за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на думку колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Більш того, припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами.

Також, однією з підстав для визначення позивачу грошового зобов'язання з ПДВ та зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями, став висновок податкового органу щодо порушення позивачем вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 135.1, 135.2, пп. 135.5.4, 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту та валових витрат за рахунок операцій проведених з ТОВ «Вайт Роял».

При цьому, як в акті оскаржуваної перевірки, так і в поданій апеляційній скарзі, в обґрунтування правомірності здійснення такого висновку відповідач посилається на відсутність у позивача первинних документів, які б підтверджували використання вищевказаних матеріалів у виробничому процесі підприємства або їх реалізації покупцям, тобто використання їх власній господарській діяльності.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, такий висновок відповідача спростовується наданими позивачем документами первинного-бухгалтерського обліку.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 08.10.2014 року між ТОВ «Вайт Роял» (Продавець) та ПАТ «Північтранс» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 0810/1/14-КП, відповідно до п. 1 якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю товар, за номенклатурою, в кількості та якості, які узгоджуються сторонами в рахунках-фактурах та накладних (товар), а покупець прийняти та оплатити його на умовах, передбачених цим договором (т.1 а.с.135-136).

Передача товару від ТОВ «Вайт Роял» до ПАТ «Північтранс» за вказаним договором підтверджується наданими позивачем видатковими накладними, в яких, зокрема, визначено найменування поставляємого товару, його технічні характеристики, найменування одиниці виміру, кількість, вартість та загальна сума товару (т.1 а.с.137-141).

Розрахунки за вказаним договором здійснювались у безготівковій формі. Станом на 01.01.2014 року дебіторська/кредиторська заборгованість по контрагенту з ТОВ «Вайт Роял» відсутня, що підтверджується і висновками акту спірної перевірки.

Матеріали справи містять, в тому числі, копії належним чином засвідчених податкових накладних, отриманих від постачальника товару - ТОВ «Вайт Роял», які також підтверджують факт здійснення вищевказаних господарських операцій та дають ПАТ «Північтранс» право на включення ПДВ до складу ціни товару та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з ПДВ (т.1 а.с.142-146).

Оприбуткування товару в бухгалтерському обліку ПАТ «Північтранс» підтверджується картками рахунку 201 за період жовтень 2014 року - жовтень 2015 року (т.2 а.с.172-176), з яких вбачається потрапляння товару, придбаного у ТОВ «Вайт Роял» у власність позивача, внутрішні переміщення цих товарів, реалізації цих товарів та використання при здійсненні ремонтних робіт.

На підтвердження факту реалізації наведених товарів, придбаних у ТОВ «Вайт Роял», позивачем до суду, також, надано копію договору № 2811/4/14-КП, укладеного 28.11.2014 року між ПАТ «Північтранс» та ТОВ «ТЕКА», відповідно до якого ПАТ «Північтранс» передає у власність покупцю, а ТОВ «ТЕКА» приймає товар - мастику технопласт ТН№21 (т.1 а.с.147- 148).

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано до суду копії: видаткової накладної № ДП 000001748 від 28.11.2014 року; податкової накладної № 591 від 28.11.2014 року (т.1 а.с.149-150).

На підтвердження оплати згідно наведеного договору надано засвідчені копії платіжних доручень (т.2 а.с.207, 209, 211, 213, 246-250, т.3 а.с.1-11).

З огляду на викладене, враховуючи, що висновки відповідача щодо відсутності у позивача первинних документів, які б підтверджували використання матеріалів, придбаних у ТОВ «Вайт Роял» у виробничому процесі підприємства або їх реалізації покупцям, спростовуються наданими позивачем відповідними картками рахунку 201 за період жовтень 2014 року - жовтень 2015 року, договором купівлі-продажу, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, з яких вбачається потрапляння товару, придбаного у ТОВ «Вайт Роял» у власність позивача, внутрішні переміщення цих товарів, реалізації цих товарів та використання при здійсненні ремонтних робіт, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного щодо безпідставності виключення відповідачем зі складу податкового кредиту та валових витрат, сум ПДВ по операціям з ТОВ «Вайт Роял» та відповідних витрат по цим операціям, та як наслідок прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, однією з підстав для зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток став висновок податкового органу щодо порушення позивачем вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 135.1, 135.2, пп.135.5.4, 135.5.5 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України.

При цьому, доходячи такого висновку, відповідач зазначив, що перевіркою встановлено, що станом на її початок на балансі позивача знаходилось 202 автобуси, які були задіяні у здійсненні перевезень пасажирів у режимі маршрутного таксі, приміських перевезень та на замовлення. В ході ведення фінансово-господарської діяльності ПАТ «Північтранс» придбавалися автобуси марок «БАЗ», «І-VAN», «РУТА», які було прийнято на баланс ПАТ «Північтранс», поставлено на облік в органах ДАІ, отримано відповідні технічні паспорти, де власником є ПАТ «Північтранс». Разом з цим, з використанням їх у господарській діяльності ПАТ «Північтранс» (продавець) продав їх фізичним особам громадянам України (покупці). При цьому сторони, керуючись ст. 635 Цивільного кодексу України укладали попередні договори, відповідно до умов яких сторони зобов'язувались у майбутньому, в обумовлений цим договором строк укласти та належним чином оформити договір купівлі - продажу транспортного засобу (основний договір) на умовах і в порядку визначених цим договором.

Згідно акта перевірки відповідач дійшов висновку, що попередні договори, укладені ПАТ «Північтранс» та громадянами України на п'ять років не відповідають істотній умові попереднього договору у розумінні п. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 635 Господарського кодексу України.

При цьому, на думку відповідача, даний договір слід розглядати по своїй суті, як договір купівлі-продажу на певних умовах відстрочення (розстрочення платежу) та на певних умовах переходу права власності з урахуванням вимог ст. 697 «Збереження права власності за продавцем» Цивільного кодексу України. Таке твердження відповідача, на думку останнього, відповідає положенням статей 635, 692, 693, 694, 695 Цивільного кодексу України.

Згідно наданих позивачем до перевірки первинних документів (попередніх договорів купівлі-продажу транспортного засобу, виписок банку, прибуткових касових ордерів, податкових накладних, оборотно-сальдових відомостей та журналів-ордерів по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» та інших документів), встановлено, що за період, що перевірявся, ПАТ «Північтранс» отримано доходи згідно укладених договорів на загальну суму 10607253 грн. З урахуванням зазначеного, перевіркою відображених показників за період, що перевірявся, на підставі вищезазначених документів та регістрів бухгалтерського обліку, відповідачем встановлено заниження задекларованих ПАТ «Північтранс» у рядку 03 Декларації з податку на прибуток «Інші доходи» показників за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року на вказану суму.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності наведених доводів відповідача з огляду на викладене.

Згідно п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Датою отримання інших доходів є дата їх виникнення згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, якщо інше не передбачено нормами цього розділу (п. 137.16 ст. 137 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 136.1.1 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи у вигляді сум попередньої оплати та авансів, отриманих за рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Як встановлено під час проведення оскаржуваної перевірки та підтверджено під час судового розгляду справи, відповідно до п. 1.3 укладених ПАТ «Північтранс» попередніх договорів, з моменту укладення договору покупець зобов'язується сплатити продавцю суму забезпечення виконання зобов'язання, з правом щомісячного обов'язкового погашення (не пізніше 25-го числа поточного місяця) згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно пп. 1.4-1.5 укладених попередніх договорів договір купівлі-продажу транспортного засобу повинен бути підписаний сторонами у строк, встановлений умовами цього договору. Сторони можуть попередньо узгодити іншу дату підписання основного договору шляхом підписання додаткової угоди, що підписується обома сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується змістом акту перевірки позивача, ПАТ «Північтранс» за умовами укладених попередніх договорів між продавцем та покупцями не підписано жодного акту приймання-передачі товару, а транспортні засоби, що є предметом попередніх договорів протягом терміну їх дії залишались у власності позивача та обліковувались на балансі підприємства на рахунку 105 «Транспортні засоби» і перебували на обліку в МРЕО саме за ПАТ «Північтранс».

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та жодним чином не спростовується відповідачем, грошові кошти, які надходили за попередніми договорами у періоді, що перевірявся, обліковувались в бухгалтерському обліку позивача на кредиті рахунку 361 «Розрахунки з покупцями та замовниками» - як отриманий завдаток та не включались в рахунки класу 7 «Доходи і результати діяльності» до укладення основних договорів, що цілком відповідає наведеним вище положенням пп. 136.1.1 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Північтранс» до перевірки надано копії попередніх договорів купівлі-продажу транспортних засобів № 1101/5/11 від 11.01.2011 року, № 0104/1/11 від 01.04.2011 року, № 1101/1/11 від 11.01.2011 року та основні договори, укладені на виконання зазначених попередніх договорів, що свідчить про реалізацію транспорту за попередніми договорами та нарахування на повну суму договору податку на прибуток (аналіз рахунку 712 за січень-квітень 2015 року).

Посилання відповідача на те, що попередні договори слід розглядати по своїй суті, як договори купівлі-продажу на певних умовах відстрочення (розстрочення платежу) та на певних умовах переходу права власності з урахуванням вимог ст. 697 «Збереження права власності за продавцем» Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визнано необґрунтованими, оскільки за змістом зазначеної статті Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Тобто, в такому випадку повинен мати місце факт передачі товару покупцю.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, ПАТ «Північтранс» згідно попередніх договорів не здійснювалось передачі товару покупцям.

Також, суд першої інстанції вірно визнав безпідставними посилання відповідача щодо необхідності застосування до попередніх договорів, що укладались між ПАТ «Північтранс» та фізичними особами, приписів ст. 182 Господарського кодексу України в частині обмеження строку укладення попереднього договору не більше, ніж на 1 рік, оскільки всі попередні договори купівлі-продажу транспортних засобів укладались позивачем виключно з фізичними особами, які не мають статусу підприємців.

В той час, згідно ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу: майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України; земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря; трудові відносини; фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів; адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання; відносини за участю суб'єктів господарювання, що виникають у процесі виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Поряд з цим, ст. 635 Цивільного кодексу України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

При цьому, строк (термін), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору положеннями Цивільного кодексу України не обмежено.

Серед іншого, відповідач фактично встановлюючи удаваність правочинів (попередніх договорів), які на думку останнього, здійснено ПАТ «Північтранс» з метою приховання договорів купівлі-продажу з розстрочкою платежу, не надав до суду відповідного рішення суду про встановлення нікчемності чи про визнання недійсними вказаних договорів чи рішення іншого органу, яке б встановлювало удаваність зазначених правочинів.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо безпідставності висновків відповідача про заниження ПАТ «Північтранс» показників рядка 03 Декларації з податку на прибуток «Інші доходи» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилається лише на ті висновки, які викладено в акті перевірки, що став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Натомість, вказаним висновкам, як зазначено вище, судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Також, враховуючи, що апелянтом не сплачено судовий збір, сплату якого відстрочено до ухвалення рішення у справі, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 294616, 06 грн. згідно пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (110% ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923; банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) - 828011; рахунок отримувача - 1008; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - судовий збір, ПІБ апелянта чи назва установи, організації, що виступає апелянтом, Одеський апеляційний адміністративний суд, код ЄДРПОУ суду 34380461) несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року в розмірі 294616 (двісті дев'яносто чотири тисячі шістсот шістнадцять) гривень 06 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець