Справа № 820/308/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р.Справа № 820/308/16
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Яковенко М.М.

судді: Лях О.П., Бартош Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28березня 2016 року по адміністративній справі №820/308/16 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, Управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування постанови та вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, Управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції, в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень - відділу ДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо не надсилання в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2015року; постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 червня 2015 року за виконавчим провадженням ВП № 46759803 відкритого на підставі вимоги № Ф-1441 У від 08 січня 2014 року, виданої УПФУ в Ізюмському районі Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1322,40 грн;

- визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2015 року; постанову про закінчення виконавчого провадження від 15 червня 2015 року за виконавчим провадженням ВП № 46759803 відкритого за вимогою № Ф-1441 У від 08 січня 2014 року, виданою УПФУ в Ізюмському районі Харківської області про стягнення заборгованості у розмірі 1322,40грн;

- визнати протиправними дії відповідача - управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківській області щодо прийняття і направлення на примусове виконання рішення - Вимоги від 08 січня 2014 року № Ф 1441 У про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені у розмірі 1322,40 грн;

- визнати незаконною і скасувати вимогу від 08 січня 2014 року № Ф 1441 У управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені у розмірі 1322,40 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28березня 2016 року частково задоволено позов. (а.с.204,205-209).

Визнано протиправною бездіяльність відділу ДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо не надсилання в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2015 року за виконавчим провадженням ВП № 46759803 відкритого на підставі вимоги № Ф-1441 У від 08 січня 2014 року, виданої УПФУ в Ізюмському районі Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1322,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доказів і встановлення обставин у справі, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі. (а.с.219-221 ).

Апелянт наголошує на тому, що оскаржувані дії, бездіяльність та прийняті постанови відповідача ВДВС Ізюмського міськрайуправління юстиції є протиправними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства, оскільки вчинені у зв'язку з протиправними діями УПФ України в Ізюмському районі щодо прийняття і направлення на примусове виконання рішення - вимоги від 08.01.2014 року № Ф 1441 У про стягнення з позивача заборгованості зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені у розмірі 1322,40 грн. Апелянт наголошує на протиправності прийнятої вимоги, з огляду на відсутність повноважень на її прийняття УПФ України в Ізюмському районі, внаслідок змін, що відбулись в законодавстві щодо адміністрування таких внесків. Відповідно до чого, таку вимогу не можна вважати виконавчим документом, а тому ВДВС не мало права здійснювати відкриття виконавчого провадження.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів ч.1 ст.197 КАС України. Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від Харківського райвідділу ДВС територіального районного управління юстиції надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Від ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, УПФ України в Ізюмському районі Харківської області надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, просили провести розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволенняз наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області, як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннявідповідно до Закону України "Про загальнообов'язковедержавне пенсійне страхування" №1058.

Позивачем самостійно 16 березня 2011 року подано до органу Пенсійного фонду Українизвітність про суминарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України за 2010 рік.

Відповідно до зазначеного звіту позивачем визначено сумустрахових внесківу розмірі 2145,60 грн, терміном сплатипо звіту 01квітня 2011 року (а.с.112-113).

З наявноїв матеріалах справи картки особового рахунку судом встановлено, що в рахунок сплати страхових внесків надходять кошти відрозмежування єдиного податку в сумі 822,60 грн.

Судом встановлено, що у зв'язку з наявністю у позивача боргу по страховим внескам станом на 01січня 2014 рокуУправлінням Пенсійногофонду України в Ізюмському районі Харківської областіна підставістатті 106 Закону № 1058-IV,була сформована та виставлена вимога№1441 у про сплату боргуна суму 1322,40 (а.с.73).

Зазначена вимога у відповідності до норм діючого законодавства була направлена засобами поштового зв'язку на адресу позивача та отримана позивачем, про що свідчить підпис останнього на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.72). Зазначена Вимога не була оскаржена позивачем у встановленому законом порядку.

Здійснюючи апеляційний перегляд та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже було встановлено, що позивач мав суму недоїмки із сплати страхових внесків, яка виникла за період 2010 року, що слугувало підставою для складення та винесення спірної вимоги. Та оскільки після отримання 11.01.2014 року вимоги від 08.01.2014 року, позивачем у встановлений законом строк самостійно сума заборгованості сплачена не була, тому відповідачем направлено вимогу про сплату недоїмки №Ф 1441 У від 08 січня 2014 року, як виконавчий документ на виконання до відділу державної виконавчої служби.

Матеріалами справи підтверджено, що 04 березня 2015 року до ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області надійшла на виконання вимога № Ф1441 У, видана 08 січня 2014 року УПФ України в Ізюмському районі Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ в Ізюмському районі Харківської області в сумі 1322,40 грн.

05 березня 2015 року виконавче провадження у відповідності до вимоги п. 2.5 Порядку з документами в органах державної виконавчої служби передано на виконання до державного виконавця Діденко О.В.

Державним виконавцем на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" 05 березня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46759803 по виконанню вимоги № Ф1441 У, видана 08 січня 2014 року, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як було встановлено судом першої інстанції, в тому числі з урахуванням пояснень сторони відповідача, що у зв'язку з відсутністю фінансування відправлення поштової кореспонденції на 2015 рік постанову про відкриття виконавчого провадження № 46759803 від 05березня 2015 року з виконання вимоги №Ф-1441 У, виданої 08 січня 2014 року Управлінням пенсійного фонду в Ізюмському районі Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ в Ізюмському районі Харківської області в сумі 1322,40 грн. було направлено боржнику простим листом.

Матеріали виконавчого провадження містять відповідь Державної податкової служби № від 06 березня 2015 року на запит державного виконавця № 10270233 від 05 березня 2015 року про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, відповідно до якої встановлено, що боржник працює в ТОВ «ЮЛІС-А» за адресою: Харківський район, Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Державним виконавцем у зв'язку з несплатою боржником заборгованості самостійно та неповідомленням про причини несплати заборгованості у відповідності до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято рішення про звернення стягнення на заробітну плату боржника, оскільки сума заборгованостіне перевищує трьох мінімальних заробітних плат.

Державним виконавцем 15 червня 2015 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з встановленням підприємства, на якому працевлаштований позивач, а також у зв'язку з його територіальним розташуванням, яке відноситься до іншого району, підпорядкованого іншому структурному підрозділу державної виконавчої служби,зазначену постанову направлено за вих. № 9221 разом з виконавчим документом для виконання до відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, щовбачається бездіяльність відділу ДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо не надсилання в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.03.15 р. за виконавчим провадженням ВП № 46759803 відкритого на підставі вимоги № Ф-1441 У від 08.01.2014, виданої УПФУ в Ізюмському районі Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1322,40 грн. та відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо винесення останніх. Суд встановив допущення порушення порядку надсилання виконавчих документів сторонам виконавчого провадження, а саме направлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46759803 від 05.03.2015 року боржнику простим листом, що суперечить приписам ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження". Така постанова повинна була надіслана боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Зазначені обставини щодо встановленої бездіяльності органу ДВС щодо неналежного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не є спірним предметом в межах апеляційного перегляду.

Надаючи правову оцінку заявленим вимогам щодо визнання незаконною і скасування вимоги від 08 січня 2014 року № Ф 1441 У УПФ України в Ізюмському районі Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені у розмірі 1322,40 грн., та визнання протиправними дії з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач був платником страхових внесків (страхувальником) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №1058 повинен був нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.Крім того, п.п. 4 п. 8 розділу 15 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України від 08.07.2010 № 2461) встановлено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску, та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

З огляду на наведені вимоги, суд першої інстанції правильно зазначив, що сума страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування нарахована відповідно до звіту від 28.03.2011 року, яка не була сплачена у визначений законом період, вважається недоїмкою.

Позивач, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Відповідно до ч. 15 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Згідно з постановою Пенсійного фонду України №21-1, 19.12.2003 року "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" обчислення страхових внесків органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески.

Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справі, що розглядається, позивач вважає, що відповідач-пенсійний фонд протиправно надіслав позивачу вимогу від 08.01.2014 року про сплату недоїмки зі страхових внесків за 2010 рік на підставі статті 106 Закону№ 1058-IV, оскільки зазначена нормаЗаконувтратила чинність з 1 січня 2011 року відповідно доЗакону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»(далі - Закон № 2464-VI) і, відповідно, не була чинною на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення внаслідок відсутності компетенції на таке.

В той же час, колегія суддів вважає, що управління ПФУ на підставістатті 106 Закону № 1058-IV, та абзацу п'ятого пункту 7Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VIправомірно прийняло спірну вимогу щодо стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, оскільки така вимога здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Так, у період до 31 грудня 2010 року діявЗакон№ 2461-VI, яким був установлений механізм обчислення та сплати страхових внесків.

Під час дії цьогоЗакону та частини третьоїстатті 106 Закону№ 1058-IV у позивача виникла недоїмка зі сплати страхових внесків, а управління ПФУ оформило вимогу про сплату боргу. У вимозі недоїмка була врахована по грудень 2010 року, тобто за період діїЗакону № 2461-VIта частини третьоїстатті 106 Закону № 1058-IV.

Сплата страхових внесків здійснюється у строки, визначені частиною шостоюстатті 20 Закону № 1058-IV. Суми несплачених страхових внесків вважаються простроченою заборгованістю і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до вимог частини третьоїстатті 106 Закону № 1058-IVтериторіальні органи ПФУ за формою і у строки, визначені правлінням ПФУ, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про її сплату, узгоджує цю вимогу з органами ПФУ в порядку, встановленому правлінням ПФУ, а в разі неузгодження вимоги із органами ПФУ має право на її оскарження в судовому порядку.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 7Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI, який набрав чинності з 1 січня 2011 року, стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що управління ПФУ при формуванні вимоги щодо сплати недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування діяло правомірно.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 3 липня 2012 року № 21-157а12, від 2 липня 2013 року №21-181а/13.

Оскільки після отримання вимоги позивачем заборгованість самостійно сплачена не була відповідачем направлено виконавчий документ - вимогу про сплату недоїмки №Ф 1441 У від 08.01.2014 року на виконання до відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, а також те, що суд першої інстанції у цій справі правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні відносини, тому вимоги позивача в цій частині стосовно визнання протиправними дії відповідача - УПФ України в Ізюмському районі Харківській області щодо прийняття і направлення на примусове виконання рішення - вимоги від 08.01.2014 року № Ф 1441 У про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені у розмірі 1322,40 грн., та визнання незаконною і скасування вимоги від 08.01.2014 року № Ф 1441 У є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо іншої частини позовних вимог стосовно визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.03.15 р.; постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.06.2015 р. за виконавчим провадженням ВП № 46759803 відкритого за вимогою № Ф-1441 У від 08.01.2014, виданою УПФУ в Ізюмському районі Харківської області про стягнення заборгованості у розмірі 1322,40 грн., у задоволенні яких позивачу було відмовлено, та щодо яких позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія зазначає, що обставини не надсилання у встановленому законодавством порядку постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2015 року або іншої не є підставою для скасування таких рішень, оскільки позивач не був позбавлений можливості та права оскарження зазначених постанов, та зазначені обставини не впливають на суть законності прийняття таких постанов.

Питання щодо умов і порядку виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" №606.

Положеннями ст.17 цього Закону (в редакції на час спірних правовідносин)визначений перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Так, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою окрім перелічених, також такі виконавчі документи як: п. 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

Як вже було зазначено вище, що спірна вимога щодо сплати недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, яку слід вважати узгодженою, є по суті своєї виконавчим документом, яке відповідає п.8 ст.17 Закону №606.

Колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно вимог ст. 25 того ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, враховуючи спрямування вимоги, як виконавчого документу до виконавчої служби стягувачем в особі пенсійного органу, то держвиконавцем ВДВС Ізюмського міськрайуправління юстиції правомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2015 року. Правових підстав вважати таку постанову протиправною у суду не має.

Як встановлено судом першої інстанції, що Державною податковою службою № від 06.03.2015 року надано відповідь на запит державного виконавця № 10270233 від 05.03.2015 року про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, відповідно до якої встановлено, що боржник працює в ТОВ «ЮЛІС-А» за адресою: Харківський район, Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, про що державним виконавцем складено відповідний акт (а.с. 82, 132).

Як зазначав представник ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області під час судового розгляду справи, що державним виконавцем у зв'язку з несплатою боржником заборгованості самостійно та неповідомленням про причини несплати заборгованості у відповідності до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято рішення про звернення стягнення на заробітну плату боржника, оскільки сума заборгованості не перевищує трьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Державним виконавцем 15.06.2015 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з встановленням підприємства, на якому працевлаштований позивач, а також у зв'язку з його територіальним розташуванням, яке відноситься до іншого району, підпорядкованого іншому структурному підрозділу державної виконавчої служби, зазначену постанову направлено за вих. № 9221 разом з виконавчим документом для виконання до відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції (а.с.129,зворотн.бік).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів також погоджує висновки суду першої інстанції, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні і цієї частини позовних вимог.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28березня 2016 року по адміністративній справі № 820/308/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Бартош Н.С. Лях О.П.