Справа № 303/2784/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Мукачево Справа №303/2784/16-а 2а /303/145/16

Номер рядка стат. звіту-13

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України

до відповідача громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 (Maheen Kiran)

про примусове видворення,

За участю:

представника позивача ОСОБА_3;

відповідача - ОСОБА_2;

перекладача ОСОБА_4 ;

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 (Maheen Kiran), ІНФОРМАЦІЯ_1 про її примусове видворення за межі території України до країни походження, а також про її затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців, що передбачено п. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач 06 травня 2016 року близько о 03 годині 10 хвилин була затримана прикордонним нарядом на напрямку 68 прикордонного знаку на відстані близько 1000 метрів до лінії державного кордону на території Велико-Паладської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу, у складі з 11 чоловік, які перебували в мікроавтобусі марки «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_6 Вищевказані обставини є підставою для примусового видворення відповідача за межі України.

Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, просив позов задоволити.

Відповідач позовних вимог не визнала з посиланням те, що має переконливе бажання залишитися на території України разом зі своїм чоловіком та отримати статус біженця.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

06 травня 2016 року відповідач була затримана прикордонним нарядом на напрямку 68 прикордонного знаку на відстані близько 1000 метрів до лінії державного кордону на території Велико-Паладської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску, без документів, що посвідчують особу, у складі з 11 чоловік, які перебували в мікроавтобусі марки «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_6, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КпАП України, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 06.05.2016 року (а.с. 5).

Судом встановлено що при затриманні відповідача за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, у неї були відсутніми необхідні документи для можливості перебування на території України, що підтверджується протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.05.2016 року (а.с. 6).

По відношенню до цього суд виходить з того, що правовий статус іноземців, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України від 04 лютого 1994 року №3929-XII «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон №3929-XII).

Зокрема, відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону №3929-XII іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися ОСОБА_7 та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною першою ст. 26 Закону України №3929-XII передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ухиляється від виїзду з України після прийнятого рішення про видворення, незаконно перетнула державний кордон, а тому у неї відсутні визначені законодавством та міжнародними договорами України підстави для перебування в Україні, що є підставою для задоволення позову.

Право на повагу до приватного і сімейного життя закріплено у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, держави учасниці повинні охороняти сімю, дитинство, материнство, батьківство та створювати мови для зміцнення сім»ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного життя.

Сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Як передбачено положеннями статті 8 ОСОБА_7 України, в Україні ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. В цьому аспекті верховенство права проявляється у субординації закону перед правом, як таким.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Каплан та інші проти Норвегії» (рішення 24.07.2014 у справі №32504/11) Європейський суд з прав людини вказав на недопустимість

непропорційного втручання в право на повагу до сімейного життя подружжя та їх дітей.

В судовому засіданні представником позивача подано суду копію вступної та резолютивної частин постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року по справі №303/2782/16-а, на підставі якої було відмовлено у видворенні чоловіка відповідачки - громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_8 за аналогічне правопорушення (а.с. 20).

Вказані обставини не оспорюється учасниками судового процесу, а тому аналізуючи фактичні дані по справі на предмет їх відповідності статті 8 Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини, суд вважає, що видворення відповідачки, за наслідками судового розгляду даної справи, порушить принцип справедливої рівноваги між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи та буде становити собою непропорційне втручання в право на повагу до сімейного життя подружжя, яке буде розлученим одне з одним.

Таким чином у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 18, 69, 71, 86, 158-163, 167, 183 -5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В. В. Кость

Повний текст постанови суду виготовлено та підписано 13.05.2016.