Справа № 826/14646/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 826/14646/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Альтера Київ» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Альтера Київ» ( далі - позивач ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві ( далі - відповідач ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2015 р. № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Альтера Київ» ( далі - ТОВ «СВ Альтера Київ» ) є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ( далі - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві ) як платник податку на додану вартість ( далі - ПДВ ).

Відповідачем на підставі наказу від 12.06.2015 р. № 747 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СВ Альтера Київ» було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ЕЛЕКТРОУКРПОСТАЧ» (код за ) за січень 2015 року, ТОВ «ЕНЕРСІС Україна» (код за ) за січень 2015 року, ТОВ «ЕЛЕКТРОПОСТАЧЗБУТ» (код за ) за січень 2015 року, ТОВ «АЛЬТЕРА ІНЖ» (код за ) за січень 2015 року, ТОВ «НТО АЛЬТЕРА» (код за ) за серпень 2014 року, ТОВ «ЕЛЕКТРОУКРПОСТАЧ» (код за ) за грудень 2014 року.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 01.07.2015 р. № 3257/26-58-22-08-18/39207096, в якому податковий орган зазначив, що позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 377279,00 грн. по періодам: за 2014 рік на суму 377279,00 грн. та занижено ПДВ на загальну суму 2178751,00 грн., у т.ч. за серпень 2014 року - на 213312,00 грн., за грудень 2014 року - на 205888,00 грн., за січень 2015 року - на 1759551,00 грн., що призвело до порушення ст.ст. 138, 139, 198 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 16.07.2015 р.: 1) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 377279,00 грн. за основним платежем та 94320,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 2) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ по вітчизняних товарах у розмірі 2178751,00 грн. за основним платежем та 544688,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними ТОВ «СВ Альтера Київ» звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було подано до перевірки первинні документи у зв'язку з оскарженням наказу про проведення перевірки, а також з того, що господарські операції позивача та його контрагентів, що були предметом перевірки податкового органу, мали реальний характер і діяльність позивача спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У п. 78.4 ст. 78 ПК України закріплено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з п.п. 86.1, 86.8 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно з пп. 138.1.1, 138.1.2 п. 138.1, п.п. 138.4, 138.5, 138.6 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавством регламентовано повноваження податкових органів проводити документальні позапланові перевірки суб'єктів господарювання, відображати їх результати у відповідних актах і на підставі висновків таких актів приймати відповідні податкові повідомлення-рішення.

При цьому, слід враховувати, що правомірність податкового повідомлення-рішення, прийнятого контролюючим органом, зокрема залежить від правомірності підстав проведення перевірки платника податків, у тому числі наказу про її проведення, та, відповідно, законності такої перевірки.

Тож, визнання наказу про проведення перевірки протиправним обумовлює незаконність її проведення та відсутність правових наслідків такої перевірки.

Аналогічний правовий підхід викладено в рішенні Верховного Суду України від 27.01.2015 р. у справі № 21-425а14, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що підставою для проведення відповідачем перевірки ТОВ «СВ Альтера Київ», на підставі результатів якої ним прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, став наказ від 12.06.2015 р. № 747 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СВ Альтера Київ» /Т. 1 а.с. 15/.

Вважаючи зазначений наказ протиправним позивач не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки та оскаржив такий наказ у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.07.2015 р. у справі № 826/11987/15, яка набрала законної сили 29.09.2015 р., наказ ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.06.2015 р. № 747 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СВ Альтера Київ» було визнано протиправним та скасовано /Т. 9 а.с. 187-189, 124-125/, а отже, такі обставини мають преюдиційне значення та, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, не підлягають доказуванню.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи наведену вище правову позицію ВСУ, вважає, що протиправність наказу про проведення перевірки, за результатами якої відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.07.2015 р. № та № , зумовлює протиправність таких рішень.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, правовідносини позивача з ТОВ «ЕЛЕКТРОУКРПОСТАЧ», ТОВ «ЕНЕРСІС Україна», ТОВ «ЕЛЕКТРОПОСТАЧЗБУТ», ТОВ «АЛЬТЕРА ІНЖ», ТОВ «НТО АЛЬТЕРА», ТОВ «ЕЛЕКТРОУКРПОСТАЧ» за договорами поставки підтверджуються відповідними первинними документами, а саме: специфікаціями, рахунками-фактури, банківськими виписками, товарно-транспортними, видатковими, прибутковими (складськими) і податковими накладними, договором з перевізником - ТОВ «Універсальна Українська Транспортна Компанія», а дані бухгалтерського обліку щодо руху активів відображені в оборотно-сальдових відомостях товариства.

Судова колегія також відзначає й те, що матеріалами справи підтверджується технічна спроможність позивача забезпечити зберігання товару, придбаних у вищевказаних контрагентів, та його використання в подальшій господарській діяльності товариства (договори оренди приміщення, укладені позивачем з ПАТ «Брокбізнесбанк», ПАТ «Компанія Росток», відповідні акти здачі-прийняття приміщень, а також штатний розклад ТОВ «СВ Альтера Київ», договір оренди легкового автомобіля).

Водночас, висновки податкового органу щодо заниження позивачем показників його податкової звітності з податку на прибуток і з ПДВ засновані виключно на податковій інформації, внесеній до АІС «Податковий блок», без перевірки відповідних первинних документів та з помилковим подвоєнням суми податкового кредиту позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, у відповідності до ст. 86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності податкових повідомлень-рішень від 16.07.2015 р. № та № , прийнятих відповідачем за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СВ Альтера Київ, проведеної на підставі наказу від 12.06.2015 р. № 747.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано до перевірки жодних первинних документів, які б підтверджували реальність його операцій з контрагентами, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як було встановлено вище, позивач не допустив контролюючий орган до перевірки і оскаржив наказ про її проведення, який був скасований рішенням суду, що набрало законної сили, а отже, така перевірка є незаконною і, відповідно, не породжує жодних наслідків для платника податків.

Посилання апелянта на те, що до суду позивачем також не було надано жодних первинних документів, є голослівними і спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року - без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення права апелянта на доступ до правосуддя ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року йому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка набрала чинності станом на дату виникнення в апелянта права на апеляційне оскарження, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка була чинною на момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, тобто станом на 22.07.2015 р., за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тож, сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом становить 4872,00 грн., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі - 5359,20 грн. та підлягає стягненню з апелянта на користь Київського апеляційного адміністративного суду, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 та ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Київського апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 1007, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в розмірі 5359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 20 (двадцять) коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 11.05.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Желтобрюх І.Л.