Справа № 816/308/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/308/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представника позивача - Кінаш О.А.,

представника відповідача - Гаспаряна С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Котлогаз" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Котлогаз" (надалі також по тексту - позивач, ТОВ "ВКП "Котлогаз") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту також - відповідач) про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 листопада 2015 року № /525.

В позовній заяві ТОВ "ВКП "Котлогаз" зазначило, що спірним рішенням нараховано позивачу податкових зобов'язань у зв'язку з не підтвердженням реальності господарських операцій позивача з ТОВ "Нойс Компані". Позивач зауважив, що в акті перевірки № 213/16-03-22-05/23543186 від 22.10.2015 контролюючий орган зробив такі висновки у зв'язку з відсутністю в видаткових накладних даних щодо осіб, які підписали первинні документи, відсутністю інформації в товарно-транспортних накладних щодо довіреностей, згідно з якими відбувалось отримання товару, відсутністю довіреностей на отримання товару, а також у зв'язку з отриманням податкової інформації стосовно контрагента ТОВ "Нойс Компані". Позивач вважає такі висновки відповідача безпідставними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки позивач вважає, що проведені господарські операції з контрагентом ТОВ "Нойс Компані" є реальними, товарними, такими, що відповідають нормам чинного законодавства, на підтвердження чого надав первинну бухгалтерську документацію. Тому, податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2015 року № /525 підлягає скасуванню в повному обсязі.

Представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що у період з 08.10.2015 по 15.10.2015 контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ВКП "Котлогаз" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Нойс Компані" за період березень-квітень 2015 року та правомірність відображення їх у податковій звітності, у зв'язку з наданням відповіді на запит Кременчуцької ОДПІ № 1646/10 від 11.08.2015 без повного документального підтвердження, за висновками якої складено акт № 213/16-03-22-05/23543186 від 22.10.2015.

Під час перевірки було встановлено порушення вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 185 073,17 грн., в т. ч. за березень 2015 року на суму 56 759 грн, за квітень 2015 року на суму 128 314,17 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 213/16-03-22-05/23543186 від 22.10.2015 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2015 року № /525, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 277 609 грн 75 коп., в тому числі за основним платежем у розмірі 185 073 грн 17 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 92 536 грн 58 коп.

Позивач не погодився із вказаним податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим оскаржив його до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню суд виходить з такого.

Підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали господарські операції ТОВ "ВКП "Котлогаз" з ТОВ "Нойс Компані".

Спірні відносини сторін стосуються права платника ПДВ на податковий кредит.

Так, згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що спірні відносини між позивачем та його контрагентом стосувалися придбання товарно-матеріальних цінностей. Так, 25.02.2015 між позивачем (покупець) та ТОВ "Нойс Компані" (постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 58, згідно якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність матеріали та обладнання в порядку та на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити товар. У відповідності до пункту 2.1.3 вказаного договору при передачі товару постачальник зобов'язаний передати покупцю сертифікат відповідності, документ про якість, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну /т. 1 а. с. 70-75/. Згідно наданих суду специфікацій до договору купівлі-продажу № 58 від 25.02.2015 позивачем придбано такий товар:

- відповідно до специфікації № 1 - теплообмінник пластинчатий паяний Alfa Laval CB 110-38M Т max=2250C, PN25 у кількості 2 шт., теплообмінник пластинчатий паяний Alfa Laval CB 110-120Н, Т max=2250C, PN25 у кількості 2 шт. загальною вартістю 340 554 грн;

- відповідно до специфікації № 2 від 03.04.2015 - насос DL50/220-11/2 у кількості 1 шт., кожух шумозахисний SH 20 для M 601 у кількості 3 шт. загальною вартістю 268 170 грн;

- відповідно до специфікації № 3 від 10.04.2015 - модуль барботера ВЕМ у кількості 2 шт. загальною вартістю 145 000 грн;

- відповідно до специфікації № 4 від 15.04.2015 - бак-накопичувач SPSX 2000 л Ру-16 з теплоізоляцією, 100 мм, білий у кількості 1 шт., бак-накопичувач SPSX 2000 л. Ру-10 з теплоізоляцією, 100 мм, білий у кількості 2 шт. загальною вартістю 356 715 грн.

На підтвердження здійснення оплати за товар позивачем надано копії платіжних доручень /т. 1 а. с. 88-91/.

Підтверджуючи формування податкового кредиту з ПДВ позивачем надано податкові накладні № 10 від 04.03.2015 на суму 340 554 грн, з яких ПДВ - 56 759 грн, № 21 від 09.04.2015 на суму 268 170 грн, з яких ПДВ - 44 695 грн, № 52 від 17.04.2015 на суму 145000 грн, з яких ПДВ - 24 166,66 грн, № 53 від 17.04.2015 на суму 356 715 грн, з яких ПДВ - 59 452,50 грн /т. 1 а. с. 80-83/.

Відповідач в акті перевірки /т. 1 а. с. 37/ зауважив, що вказані податкові накладні не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки в графі "місцезнаходження юридичної особи - продавця" вказана адреса, за якою фактично підприємство ТОВ "Нойс Компані" відсутнє.

Дослідивши у судовому засіданні перелічені вище копії податкових накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Зокрема, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 6 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 10 статті 201 розділу V ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня (частини 1-3).

Згідно з частиною 9 пункту 10 статті 201 вищезазначеного кодексу, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до суду жодного доказу того, що спірні податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. До того ж, в контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до пункту 45.2 статті 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (надалі - ЄДР).

В силу приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відомості щодо юридичної особи, внесені до ЄДР, є достовірними, у т.ч. для відповідача, і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Під час розгляду справи відповідачем в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано належних та допустимих доказів внесення станом на дату формування та надіслання до ДФСУ податкової накладної до ЄДР запису щодо не підтвердження відомостей в ЄДР, чи внесення до ЄДР запису про відсутність ТОВ "Нойс Компані" за його місцезнаходженням.

Отже, спірні податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем товарів, що поставлено контролюючим органом під сумнів, а тому є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту, та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належний доказ у справі.

Так, відповідач в акті перевірки висловив зауваження щодо оформлення видаткових накладних (у наданих до перевірки видаткових накладних відсутні посада особи, що отримала виданий товар та підписала видаткову накладну /т. 1 а. с. 30/), товарно-транспортних накладних (у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних відсутня інформація щодо довіреностей, згідно яких відбувалось отримання товару, що вказаний у видаткових накладних /т. 1 а. с. 32/), також податковий орган зауважив, що до перевірки позивачем не надано довіреностей на отримання товару /а. с. 33/.

Надаючи оцінку викладеним вище доводам відповідача суд виходить з такого. Позивачем до матеріалів справи додані видаткові накладні № 10 від 23.03.2015 на суму 340 554 грн, № 56 від 09.04.2015 на суму 268 170 грн, № 71 від 17.04.2015 на суму 145 000 грн, № 72 від 17.04.2015 на суму 356 715 грн /т. 1 а. с. 84-87/. Оглянувши вказані накладні судом встановлено

На підтвердження транспортування товару позивачем надано товарно-транспортні накладні від 23.03.2015 (товар: теплообмінник пластинчатий паяний Alfa Laval CB 110-38M Т max=2250C, PN25 у кількості 2 шт., теплообмінник пластинчатий паяний Alfa Laval CB 110-120Н, Т max=2250C, PN25 у кількості 2 шт.), від 09.04.2015 (товар: насос DL50/220-11/2 у кількості 1 шт., кожух шумозахисний SH 20 для M 601 у кількості 3 шт.), від 17.04.2015 (товар: модуль барботера ВЕМ у кількості 2 шт., бак-накопичувач SPSX 2000 л Ру-16 з теплоізоляцією, 100 мм, білий у кількості 1 шт., бак-накопичувач SPSX 2000 л. Ру-10 з теплоізоляцією, 100 мм, білий у кількості 2 шт.) /т. 1 а. с. 96-98/.

Із товарно-транспортних накладних вбачається, що товар поставлявся на юридичну адресу підприємства позивача - вул. Леонова, 5, м. Кременчук, Полтавська область. Позивач також у письмових поясненнях від 10.05.2016 зазначив, що придбаний товар зберігався на виробничій базі ТОВ "ВКП "Котлогаз", яка знаходиться за адресою вул. Салганна, 22, м. Кременчук, Полтавська область. Позивач зауважив, що земельна ділянка під виробничою базою знаходиться в оренді у ТОВ "ВКП "Котлогаз", на підтвердження чого надав копії договору оренди землі від 20.06.2011, витяг з Державного земельного кадастру від № НВ-015 від 27.10.2015, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56198625 від 29.03.2016 /т. 2 а. с. 103-123/.

Відповідач у письмових запереченнях /т. 1 а. с. 103/ зауважив, що згідно умов договору купівлі-продажу обов'язок поставити товар покладався на постачальника - ТОВ "Нойс Компані", в той же час автомобільним перевізником в товарно-транспортних накладних зазначено ТОВ "ВКП "Котлогаз".

З цього приводу позивач пояснив /т. 1 а. с. 116/, що перевезення придбаного у ТОВ "Нойс Компані" товару здійснювалось власним транспортним засобом ТОВ "ВКП "Котлогаз" - автомобілем Volkswagen Crafter, державний номер НОМЕР_1, який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 є власністю ТОВ "ВКП "Котлогаз" /т. 1 а. с. 126/. Перевезення здійснювалось водієм ОСОБА_3, копія водійського посвідчення якого та наказ про закріплення транспортного засобу за вказаним водієм додано до матеріалів справи /т. 1 а. с. 127-128/.

Податковий орган в акті перевірки зазначив про ненадання позивачем до перевірки довіреності на отримання товару /т. 1 а. с. 33/. З цього приводу, позивач пояснив, що у зв'язку з тим, що наказом Мінфіну України від 30.09.2014 № 987 скасовано Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 р. № 99, якою було передбачено обов'язкову видачу працівникам підприємства довіреностей на одержання цінностей. Суд погоджується з такими доводами позивача та вважає за необхідне зауважити, що наказом Мінфіну України від 30.09.2014 № 987 доповнено пункт 2.5 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704 (із змінами), новим абзацом такого змісту:

"Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо". Позивач у письмових поясненнях зазначив, що товар був прийнятий відповідальною особою позивача - комерційним директором ОСОБА_4

У письмових поясненнях /т. 1 а. с. 118/ позивач пояснив, що придбаний у ТОВ "Нойс Компані" товар використовувався у власній господарській діяльності позивача, а саме: товар частково використаний при виконанні позивачем повного комплекту монтажних робіт на замовлення ТОВ "Солстрой" на об'єкті "Сімейно-оздоровчого комплексу на 8-й станції В. Фонтану в м. Одеса. 1-й пусковий комплекс: завершення будівництва 20-поверхового комплексу з прибудованим багаторівневим гаражем відкритого типу родинно-оздоровчого комплексу на 8-й станції В. Фонтану у м. Одеса". На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду копію договору підряду № уФ-7.2-08 від 13.02.2015, згідно якого ТОВ "Солстрой" (генпідрядник) передає, а ТОВ "ВКП "Котлогаз" (підрядник) приймає на себе виконання повного комплексу монтажних робіт на об'єкті: "Сімейно-оздоровчого комплексу на 8-й станції В. Фонтану в м. Одеса. 1-й пусковий комплекс: завершення будівництва 20-поверхового комплексу з прибудованим багаторівневим гаражем відкритого типу родинно-оздоровчого комплексу на 8-й станції В. Фонтану у м. Одеса", згідно робочої документації, положень цього договору та ДБН України, згідно додатків до договору. Додатками № 1, 2, 3 до вказаного договору визначено комплекс робіт та необхідне для їх виконання обладнання. Так, згідно додатку № 1 до договору підряду № уФ-7.2-08 від 13.02.2015 для монтажних робіт котельної, теплотраси, теплового пункту № 1 мали бути використані, в тому числі, і теплообмінник пластинчатий паяний Alfa Laval CB 110-120Н, Т max=2250C, PN25 у кількості 2 шт., кожух шумозахисний у кількості 4 шт., бак акумулятор для системи ГВС н. з., V=2000, Ру-16 у кількості 1 шт., бак акумулятор для системи ГВС н. з., V=2000 л. Ру-10 у кількості 2 шт. Позивач надав суду копії графіку виконання монтажних робіт, довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат № 2 за травень 2015 року, № 3 за травень 2015 року /т. 1 а. с. 149-150/, акт № 2 від 31.05.2015 приймання виконаних підрядних робіт за травень 2015 року. Згідно вказаного акту, підписаного позивачем (підрядником) та ТОВ "Солстрой" позивачем під час виконання монтажних робіт, обумовлених договором підряду № уФ-7.2-08 від 13.02.2015, використано, серед іншого, таке обладнання: теплообмінник системи ГВС СВ 76 L-50М Alfa Laval (заміна на V110-54М) у кількості 2 шт., теплообмінник системи опалення СВ 76-120Н Alfa Laval (заміна на СВ 110-120Н) у кількості 2 шт., насос ТОР-SD 80/15 DМ PN10WILO (заміна DL 50/220-11/2) у кількості 1 шт., бак акумулятор для системи ГВС н. з., V=2000, Ру-16 у кількості 1 шт., бак акумулятор для системи ГВС н. з., V=2000 л. Ру-10 у кількості 2 шт. Також, позивачем надано акт № 3 приймання виконаних підрядних робіт за травень 2015 року /а. с. 153-155/, акт №4 приймання виконаних підрядних робіт за червень 2015 року /т. 1 а. с. 156-157/, довідку про вартість виконаних підрядних робіт та витрат № 3 за червень 2015 року. Згідно акту №4 приймання виконаних підрядних робіт за червень 2015 року /т. 1 а. с. 156-157/ при виконанні монтажних робіт використано кожух шумозахисний у кількості 3 шт.

Позивач також пояснив /т. 1 а. с. 119/, що придбаний у ТОВ "Нойс Компані" товар, а саме: модуль барботера ВЕМ у кількості 2 шт., був в подальшому реалізований ТОВ "Юнітранс" за договором поставки № 144 від 10.04.2015, на підтвердження чого надав копію вказаного договору з додатками /т. 1 а. с. 159-165/. Згідно Специфікації № 1, яка є додатком до договору № 144 від 10.04.2015, позивачем, серед іншого, реалізовано сепаратор безперервної продувки з охолодженням у кількості 2 шт. Також, позивач на підтвердження подальшої реалізації вказаного товару надав копії податкових накладних № 23 від 22.04.2015, № 7 від 05.06.2015, рахунків-фактур № СФ-0000090 від 16.04.2015, № СФ-0000139 від 05.06.2015, видаткової накладної від 05.06.2015 № РН-0000011, довіреності на отримання ТМЦ № 47 від 05.06.2015, товарно-транспортної накладної № ТОВ-000018 від 05.06.2015 /т. 1 а. с. 168-175/.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд виходить з такого. Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Тому, суд не погоджується з доводами податкового органу про не підтвердження реальності господарської операції між позивачем та його контрагентом ТОВ "Нойс Компані" у зв'язку з недоліками в оформленні видаткових накладних, з тих підстав, що окремі недоліки цих документів, а саме: не зазначення прізвища осіб, що підписали видаткову накладну, не може бути достатньою підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

Факт використання у власній господарській діяльності придбаного товару підтверджується наданими позивачем документами, а відповідач не висловив зауважень стосовно вказаного факту.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено товарність спірних господарських операцій, наявність в діях позивача ділової мети, а також рух активів в ході здійснення господарської діяльності.

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на податкову інформацію від 20.07.2015 № 324/26-55-22-10/39421554 стосовно контрагента позивача ТОВ "Нойс Компані", не приймаються судом в якості достатніх обґрунтувань правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення, оскільки отримання контролюючим органом податкової інформації стосовно контрагента платника податків, в якому викладені висновки про відсутність можливості для здійснення господарської діяльності, не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, адже податкова інформацію стосовно контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Наведений висновок підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Як висновок, суд зазначає, що допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару.

Підставою для визначення добросовісному платнику податків грошових зобов'язань зі сплати ПДВ може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано будь-яких рішень суду щодо визнання вказаного вище договору недійсними чи обвинувальних вироків суду, які б набрали законної сили та підтверджували факти протиправних кримінальних дій з боку посадової особи контрагента позивача саме по господарським операціям з ТОВ "ВКП "Котлогаз".

До того ж, посилання відповідача на недійсність господарських операцій між позивачем та його контрагентом з тих підстав, що спірні податкові накладні, виписані ТОВ "Нойс Компані" оформлені не у відповідності до вимог статті 201 ПК України, є необґрунтованими. Так, виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг (частина 10 пункту 10 статті 201 ПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищезазначеними нормами передбачено порядок дій відповідача у випадку виявлення розбіжностей, при цьому виявлення таких розбіжностей передбачено підставою для повідомлення про розбіжності для подання уточнень та проведення перевірки. При цьому, перевірка має стосуватися в першу чергу продавця, натомість, відповідачем перевірявся покупець.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що податкова інформація від 20.07.2015 № 324/26-55-22-10/39421554, на яку посилається відповідач як на підставу не підтвердження спірних операцій, взагалі не охоплює господарські операції ТОВ "Нойс Компані" з позивачем за спірний період.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог вимоги пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління."

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, долученими до матеріалів справи копіями первинних документів бухгалтерського обліку підтверджено право позивача на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 185 073,17 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Отже, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Котлогаз", Проте, зважаючи на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є правовими актом індивідуальної дії, яке відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 листопада 2015 року № /525, натомість визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2015 року № /525.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Котлогаз" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 09 листопада 2015 року № /525.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Котлогаз" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2786,15 (дві тисячі сімсот вісімдесят шість гривень п'ятнадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський