Справа № 757/26147/13-а
Суддя: Терлецький О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Терлецького О.О.,

суддів: Гриціва М.І.,

Кривенди О.В., -

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва, Державного казначейства України про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги до 5 травня,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва, Державного казначейства України про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату їй щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2005-2011 роки та встановити порядок виконання рішення, за яким стягнути недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 4972 грн.

Печерський районний суд міста Києва постановою від 28 листопада 2013 року у позові відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково: постанову Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2013 року у вищезазначеній справі скасував; позов ОСОБА_3 задовольнив частково, а саме - визнав протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2011 рік та зобов'язав управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації провести перерахунок, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату ОСОБА_3 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2011 рік. В решті позову відмовив.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за період з 2005 року по 2010 рік, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 11 лютого 2014 року позовні вимоги в цій частині залишила без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 1 квітня 2014 року (№ К/800/17733/14) на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на вищезгадану ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_3 подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстав, передбачених пунктами 3, 5 частини першої статті 237 КАС, а саме: встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 2392 КАС суддя-доповідач своєю ухвалою від 2 лютого 2016 року подану заяву ОСОБА_3 залишив без руху та надав строк до 23 лютого 2016 року для усунення її недоліків.

В установлений строк заявник усунула недоліки заяви та надала змінену заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 квітня 2014 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 посилається на:

- постанову Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року, викладеному висновку якої, на думку ОСОБА_3, щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права не відповідає рішення, про перегляд якого подано заяву;

- рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іван Данилович Терлецький проти України та 359 інших заяв» (одним із заявників у якому є ОСОБА_3 (заява № 69145/14), яким, на думку заявника, встановлено порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.

У зміненій заяві, яка надійшла від ОСОБА_3 з усуненими недоліками, містилося клопотання про витребування копії вищезгаданого рішення Європейського суду з прав людини від органу, який відповідальний за координацію виконання рішень міжнародної судової установи.

Суддя-доповідач своєю ухвалою від 14 березня 2016 року відповідно до частини сьомої статті 2392 КАС клопотання ОСОБА_3 задовольнив, витребував рішення Європейського суду з прав людини, ухвалене у справі «Іван Данилович Терлецький проти України та 359 інших заяв», із Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини разом з його автентичним перекладом.

29 квітня 2016 року до Верховного Суду України надійшло зазначене рішення Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про відсутність підстав для допуску цієї справи до провадження цього Суду з огляду на таке.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого у справі «Іван Данилович Терлецький проти України та 359 інших заяв», заявники, зокрема, ОСОБА_3, скаржилися за пунктом 1 статті 6 та статтею 13 Конвенції на невиконання або тривале виконання рішень національних судів, про що було повідомлено Уряд України, який з метою врегулювання вищезазначеного питання подав декларації щодо дружнього врегулювання спорів.

Заявники, зокрема, ОСОБА_3 погодилися на умови поданих декларацій Урядом України, тобто відмовилися від будь-яких подальших вимог щодо України стосовно фактів, які призвели до подачі цих заяв, скарг, в обмін на зобов'язання України сплатити кожному заявнику кошти у розмірі 1000 євро.

Європейський суд з прав людини враховуючи ці обставин не знайшов підстав для подальшого розгляду скарг, заяв та, зокрема, вилучив їх з реєстру справ відповідно до статті 39 Конвенції.

За наведених обставин наявність зазначеного рішення Європейського суду ніяким чином не впливає на законність і правильність ухвалених судами апеляційної та касаційної інстанцій рішень, про перегляд яких подана заява. Порушення, що полягає у надмірній тривалості судового провадження не може бути усунено як індивідуальний захід поновлення права шляхом скасування ухвалених у справі судових рішень.

З урахуванням вищенаведеного відсутні і підстави для допуску цієї справи до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 квітня 2014 року з підстави, установленої пунктом 3 частини першої статті 237 КАС.

Щодо перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 квітня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 237 цього Кодексу, колегія суддів зазначає про пропуск ОСОБА_3 річного строку, передбаченого частиною четвертою статті 238 цього Кодексу, який є обмежувальним і після його перебігу поновленню не підлягає.

За таких обставин підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного Суду України від 1 квітня 2014 року з підстав, установлених пунктами 3, 5 частини першої статті 237 КАС немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва, Державного казначейства України про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги до 5 травня до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Терлецький
Судді: М.І. Гриців
О.В. Кривенда