Справа № 4055/11/2070
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 жовтня 2011 р. № 2-а- 4055/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О., при секретарі судового засідання Головко О.В., за участю представників сторін: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.12.2010 року № /0 та від 10.12.2010 року № /0. В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті неправомірно, з порушенням норм Закону України «Про податок на додану вартість» та у звязку з неправильним тлумаченням вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів підприємницької діяльності».

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог послався на їх необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні 18.10.2011 року сторони підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, перебуває на податкову обліку в Державній податковій інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова.

Судом встановлено, що в період з 08.11.2010 року по 26.11.2010 року Державною податковою інспекцією в Фрунзенському районі м. Харкова була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за період з 01.01.2008 року по 30.09.2010 рік, про що складено акт перевірки від 01.12.2010 року № 5554/17-211/НОМЕР_1.

Перевіркою було встановлено порушення:

- ст. 1, ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності субєкта малого підприємництва» в частині заниження совокупного доходу за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 рік на 46557,79 грн. За результатами перевірки донараховано податку з доходів фізичних осіб в розмірі 6983,67 грн.;

- пп. 7.3.1 п. 7.3, п.п 7.4.1, п. 7.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за результатами перевірки занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 774,00 грн.

З посиланням на акт перевірки Державною податковою інспекцією у Фрунзенському районі м. Харкова було прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.12.2010 року № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на додану вартість на суму 1161,00 грн., з яких 774,00 грн. за основним платежем, 387,00 грн. за штрафними санкціями, та податкове повідомлення-рішення від 10.12.2010 року № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб-субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності у розмірі 6983,67 грн.

Стосовно вказаних податкових повідомлень-рішень позивачем було розпочато передбачену ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» процедуру оскарження рішень контролюючих органів. За наслідками означеної процедури суми податкових зобовязань, визначених податковим повідомленням-рішенням, залишилися незмінною.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає таке.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 10.12.2010 року № /0 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, висновки Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 774,00 грн. ґрунтуються на тому, що позивачем включено до податкового кредиту суми по взаємовідносинам з ТОВ «Агроімпекс» та С(Ф)Г «Монолит», реальність проведення яких належним чином не підтверджена.

Оскільки причиною виникнення спору стали висновки Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість у 20101 році, то суд зазначає, що в спірних правовідносинах слід керуватись нормами спеціальних законів, яким є Закони України «Про податок на додану вартість», в редакції, чинній на час виникнення таких правовідносин, враховуючи також положення інших законодавчих актів з питань оподаткування, які регулюють порядок та підстави виникнення податкового кредиту, і не суперечать положенням спеціального Закону.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом положень п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; При цьому, відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Дата виникнення права на податковий кредит визначається п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого право на податковий кредит виникає у платника по даті здійснення першої з подій: або списання коштів з рахунку в оплату товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

В п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» зроблено застереження стосовно того, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видом діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин; ремонт побутових електричних товарів, оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та С(Ф)Г «Монолит» був укладений договір купівлі-продажу б/н від 01.10.2009 року, відповідно до умов якого С(Ф)Г «Монолит» (далі Продавець) зобовязався передати, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-Покупець) прийняти та сплатити пшеницю у кількості 1,450 т. вартістю 960,00 грн. з урахуванням ПДВ, з доставкою. Загальна вартість Договору 1392,00 грн., в т. ч. ПДВ 232,00 грн. Згідно п. 3.2 Договору формою оплати є перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця або оплати готівкою в касу Продавця.

12.11.2009 року між позивачем та С(Ф)Г «Монолит» був укладений договір купівлі-продажу № 76, відповідно до умов якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі Продавець) зобовязався продати, а С(Ф)Г «Монолит» (далі Покупець) прийняти та сплатити пшеницю у кількості 2,0 т. Відповідно до п. 3.1 вартість товару за одиницю товару з урахуванням ПДВ 20% 1 т. 1020,00 грн. Згідно п. 3.2 сума договору складає 2040,00 грн. Пунктом 4.1 Договору умовами поставки визначено: доставка «Продавця». Оплата товару Покупцем здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Продавця, згідно видаткової накладної (п. 5.1). Відповідно до п. 7.1 строк дії Договору з моменту його підписання та до повного виконання зобовязань сторонами.

В матеріалах справи міститься податкова накладна від 02.10.2009 року № 150 на суму 1392,00 грн. (в т. ч. ПДВ 232,00 грн.), номенклатура поставки товарів продавця пшениця у кількості 1,450 т., підстава договір, від 12.11.2009 року № 175 на суму 2040,00 грн. (в т. ч. ПДВ 340,00 грн.) номенклатура поставки товарів продавця пшениця у кількості 2 т., виписка з банківського рахунку від 02.10.2009 року на суму 1392,00 грн., підстава плата за пшеницю згідно рахунка № 58 від 10.08.2009 року в т. ч. ПДВ - 232,00 грн., від 12.11.2009 року на суму 2040,00 грн., підстава передплата за пшеницю згідно з рахунком № 79 від 12.11.2009 року в т. ч. ПДВ 340,00 грн.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ, - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, серед яких: назва документа (форми), дату і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення операції не було, відповідно не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» зазначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Підпунктом 1.4 статті 1 Закону зазначено, що поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Згідно пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Податкова накладна відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів робіт, послуг).

В ході розгляду справи судом встановлено, що предметом поставки є пшениця у кількості 2 т. та 1.450 т., що з урахуванням кількісного навантаження передбачає транспортування придбаного товару від постачальника до покупця. Приписами Закону України «Про автомобільний транспорт» та розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. N 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за N 128/2568, визначено, що єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документ, який призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, є товарно-транспортна накладна.

Як випливає зі змісту ст. 48 Закону, товарно-транспорті накладні необхідно направляти навіть при перевезеннях вантажів для власних потреб (тобто своїм транспортом, а не за договором з транспортною організацією). Товарно-транспортна накладна один із документів, які повинні завжди бути у водія автомобіля при перевезенні вантажу. Вказане передбачено також п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001р. № 1306.

Положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України передбачено укладання договору перевезення в письмовій формі та підтвердження укладення договору перевезення вантажу складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Крім того, суд приймає до уваги зобовязання позивача, як Покупця за Договорами купівлі-продажу здійснити доставку товару.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 70 КАС України встановлює належність та допустимість доказів. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Натомість, суд зазначає, що всупереч визначеним вимогам законодавства, а також зобовязанням за Договором позивачем будь-яких документів чи обґрунтованих пояснень щодо транспортування (фізичного переміщення) придбаного у С(Ф)Г «Монолит» товару до матеріалів справи не надано.

Крім того, позивачем документально не підтверджено використання придбаного товару в підприємницькій діяльності протягом 2009-2010 року, пшениця не значиться на залишках товару, дебіторська заборгованість по даному товару не значиться.

Наявність лише податкових накладних та банківських виписок не є безумовним доказом реальності здійснення господарської операції, відповідна позиція повинна доводитися перед судом та оцінюватися останнім доказами в їх сукупності, якими є договір купівлі-продажу товару, акти прийому-передачі товару, та інші первинні документи.

Таким чином, відсутність у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, карток складського обліку, договору оренди або інших підтверджуючих факт наявності приміщення для зберігання документів, довіреностей, свідчать про відсутність факту транспортування пшениці від С(Ф)Г «Монолит», приміщень для зберігання товарів, які необхідні для здійснення відповідної господарської операції, факту вчинення господарських операцій, а відповідно про безтоварність операцій із зазначеним суб"єктом господарювання у період 2009-2010 років.

З урахуванням викладеного, враховуючи непідтвердження факту здійснення позивачем реальної господарської операції, ненадання обґрунтованих пояснень та документально підтверджених доказів, суд приходить до висновку про порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в частині безпідставного віднесення до складу податкового кредиту податкових накладних на суму 232,00 грн. та 340,00 грн., а загалом на 572,00 грн.

Крім того, судом встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Агроімпекс» (далі - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу б/н від 17.07.2009 року, відповідно до умов якого Продавець зобовязався передати, а Покупець прийняти та сплатити олію соєву в кількості 8 т. вартістю 5500,00 грн. з урахуванням ПДВ. Загальна вартість Договору складає 44000,00 грн., в т. ч. ПДВ 7333,33 грн.

В матеріалах справи наявні податкова накладна від 18.07.2009 року № 13 на суму 37290,00 грн., в т. ч. ПДВ 6215,00 грн., видаткова накладна № 13 від 18.07.2009 року на суму 37290,00 грн., в т. ч. ПДВ 6215,00 грн., виписка з банківського рахунку від 27.07.2009 року на суму 38500,0 грн., в т. ч. ПДВ 6416,67 грн.

Як вбачається з наданих документів, які містяться в матеріалах справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Агроімпекс» було зайво перераховано кошти на розрахунковий рахунок позивача, які повернуті не були.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Судом встановлено, що у складі податкових зобовязань за липень 2009 року позивачем по даній операції ТОВ «ТД «Агроімпекс» відображена сума ПДВ у розмірі 6215,00 грн., у звязку з чим занижено податкові зобовязання за липень 2009 року на суму ПДВ у розмірі 201,67 грн.

Відповідно до п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про податок погашення зобовязань платників податків перед державними та цільовими фондами» у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність податкового повідомлення рішення від 10.12.2010 року № /0 та відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2010 року № /0 суд зазначає наступне.

Фахівцями ДПІ у Фрунзенському районі була проведена документальна планова виїзна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.09.2010 (акт від 01.12.2010 № 5554/17-211/НОМЕР_1), під час якої встановлено, що підприємець у період, який перевірявся, фактично здійснював оптово - виїзну торгівельно - закупівельну діяльність зерновими культурами (соєю, кукурудзою, озимою пшеницею, овсом): у період з 01.10.2008 по 31.12.2008 та з 01.04.2009 по 31.12.2009 - з застосуванням спрощеної системи оподаткування та з 01.01.2009 по 31.03.2009 - на загальній системі оподаткування.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» встановлено, що для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень запроваджується спрощена система оподаткування, обліку та звітності.

Пунктом 5 цього ж Указу передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

У абзаці 3 п. 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. N 12 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18.05.1993 р. N 17), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9.06.1993 р. за N 64, загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку N 6 до цієї Інструкції.

Відповідно до Додатку № 6 цієї Інструкції норма складає 25%.

Як вбачається з п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Судом встановлено, що матеріалами попередньої виїзної планової документальної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (акт №1174/17-215/НОМЕР_1 від 13.05.2008) встановлено, що обсяги виручки підприємця у 2007 році склали 749 699,0 грн., що перевищує граничний розмір обсягу виручки 500 000 грн., встановлений вимогами ст.1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998р. №727/98, у звязку з чим позивач не мав права на застосування спрощеної системи оподаткування у 2008 році.

Також як вбачається з матеріалів справи валовий доход позивача за 4 квартал 2008 року (у якому підприємець фактично здійснював підприємницьку діяльність у 2008 році) склав 118 563,05 грн. (без ПДВ).

Під час перевірки податковим органом було встановлено, що обсяг виручки ФОП ОСОБА_3 від реалізації за 2009 рік наростаючим підсумком складають за: 1 квартал 2009 року - 170 776,00 грн., 2 квартал 2009 року - 400 907,50 грн., 3 квартал 2009 року - 548 961,50 грн., 4 квартал 2009 року - 682 976,29 грн. Таким чином, обсяги виручки підприємця за календарний рік у 2009 складають 682 976,29 грн., у звязку з чим Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 допущено перевищення граничного - 500 000 грн. обсягу виручки від реалізації перевищення за 3 квартал 2009 року на 48 961,50 грн. (548 961,50 грн. - 500 000,00 грн.) та суму доходу отриману у 4 кварталі 2009 року на 134 017,79 грн. (682 976,29 грн. - 548 961,50 грн.), чим порушено ст.1 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів підприємницької діяльності" та з 4 кварталу 2009 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 повинен був здійснювати підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.

Як вбачається з акту перевірки, згідно документів, наданих позивачем на перевірку, сума його валових доходів у період з 01.10.2008 по 31.12.2008 складає 98 806,67 грн., з 01.01.2009 - 31.03.2009 - 142 313,33 грн. (у декларації про доходи відображена сума 192 495,00 грн.), з 01.07.2009 по 30.09.2009 - 40 801,25 грн., з 01.10.2009 по 31.12.2009 - 111 678,99 грн.; сума витрат у період з 01.10.2008 по 31.12.2008 складає 85 035,35 грн., з 01.01.2009 по 31.03.2009 -109 656,00 грн. (у декларації про доходи відображена сума 163 351,00 грн.), з 01.07.2009 по 30.09.2009 - 32 032,00 грн., з 01.10.2009 по 31.12.2009 - 91 175,00 грн., різниця між валовим доходом та витратами, що підлягає оподаткуванню згідно із ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992р. № 13-92 зі змінами та доповненнями складає 6 983,67 грн. (у період з 01.10.2008 по 31.12.2008 -2 065,68 грн., з 01.01.2009 по 31.03.2009 - 527,00 грн., з 01.07.2009 по 30.09.2009 -1 315,39 грн., з 01.10.2009 по 31.12.2009 - 527,0грн).

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому докази повинні бути належними та обґрунтованими. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 70 КАС України).

Статтею 71 КАС України встановлений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Всупереч наведеному, в ході розгляду справи позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами правомірності своєї правової позиції по справі щодо протиправності оскаржуваних ним податкових повідомлень-рішень, не спростовано факту порушень вимог податкового законодавства в частині перевищення встановленого розміру обсягу виручки та обовязку переходу на загальну систему оподаткування, а висновки податкового органу, зроблені під час перевірки про порушення податкового законодавства, суд знаходить обґрунтованими, правомірними та доведеними, у звязку з чим, керуючись принципами та завданнями адміністративного судочинства, суд приходить до висновку про прийняття Державною податковою інспекцією у Фрунзенському районі м. Харкова податкових рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо та правомірно, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24.10. 2011 року.

< Сума задоволення > < Текст >

Суддя Горшкова О.О.