Справа № 2а/0370/257/12
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Справа № 876/11454/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Михальчук Людмила Володимирівна, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора КП «Волинське ОБТІ» Філонюк О.В. від 21 листопада 2011 року (реєстраційний номер 4784033) про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору зареєстрованого в реєстрі за № 3968 від 30.09.2010 року за ОСОБА_3; 2) зобов'язати Державну реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору зареєстрованого в реєстрі за № 3968 від 30 вересня 2010 року за ОСОБА_3, зроблений 22.11.2011 року (реєстраційний номер 4784033); 3) зобов'язати Державну реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012 року залишено без змін цю постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 року.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012 року скасовано, а адміністративну справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

В період нового судового розгляду справи ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року залучено до участі в справі другим відповідачем Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області.

Відповідачі КП «Волинське ОБТІ», Реєстраційна служба Луцького МУЮ та треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Луцького МУЮ Михальчук Л.В. позовних вимог не визнали, подали письмові заперечення, просили відмовити у задоволенні позову.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду від 22.10.2015 р. не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про правомірність оскарженого рішення від 21.11.2011 року щодо переоформлення права власності на належну позивачу квартиру на ім'я ОСОБА_3. Зокрема, судом першої інстанції невірно встановлено дату прийняття реєстратором БТІ оскарженого позивачем рішення. Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги обґрунтовані твердження позивача про порушення реєстратором БТІ вимог пунктів 2.7, 3.1, 3.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затв. наказом Мін'юсту України від 07.02.2002 р.. Також звертає увагу апелянт на те, що договірні відносини між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, регулюються укладеним між ними Договором позики, яким не було передбачено, що виконання грошового зобов'язання забезпечується предметом іпотеки. Таким чином, вважає апелянт, що реєстратор не мав права приймати рішення про реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки. Крім цього, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що до Єдиного державного реєстру кримінальних правопорушень 27.11.2012 року за ст.190 ч.2 КК України внесені відомості про шахрайські дії ОСОБА_3 ті інших осіб, а також щодо службового підроблення документів начальником КП «Волинське ОБТІ» та реєстратором БТІ.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 року та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Третя особа ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 вересня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 (як позичальником) та ОСОБА_3 (як позикодавцем) було укладено договір позики на суму 280000 грн., що становило еквівалент 35000 доларів США, яку позичальник зобов'язався повернути позикодавцю до 30 вересня 2011 року одним платежем з нарахованими 4,5 % в місяць (а.с. 6, 59 Т.1).

Також, 30 вересня 2010 року між позивачем (як Іпотекодавцем) та ОСОБА_3 (як Іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки, що зареєстрований за № 3968, згідно якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру за адресою: АДРЕСА_1, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 30 вересня 2010 року, на суму 280000 грн. зі сплатою щомісячних відсотків в розмірі 4,5 % зі строком повернення до 30 вересня 2011 року, а також забезпечення сплати неустойки (штрафу) за основним зобов'язанням, відшкодування збитків та витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (а.с. 7-8, 57-58 Т.1).

04 жовтня 2011 року позикодавець ОСОБА_3 через приватного нотаріуса Луцького МНО Михальчук Л.В. направила позивачу ОСОБА_1 заяву про повернення заборгованості за договором позики в тридцятиденний термін з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до пункту 11.3.2 договору іпотеки від 30 вересня 2010 року, а саме: продаж предмета іпотеки будь-якій особі та звернення до суду про стягнення передбаченого пунктом 1 договору іпотеки штрафу у сумі 100% від суми заборгованості по процентах, у разі неповернення суми основного боргу та нарахованих відсотків в тридцятиденний термін (а.с. 15, 16, 60, 157-159 Т.1).

Також встановлено, що на підставі вказаного вище договору іпотеки від 30 вересня 2010 року № 3968 відповідачем КП «Волинське ОБТІ» 22.11.2011 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 69,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 (а.с. 11, 61, 62, 119 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час розглядуваних правовідносин), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 36 вказаного Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст.37 вказаного вище Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Статтею 38 вказаного Закону передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Судом першої інстанції об'єктивно встановлено, підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами по справі факт невиконання станом на 04.10.2011 року позивачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань перед ОСОБА_3 за вказаним вище договором позики від 30.09.2010 року.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у ОСОБА_3 як іпотекодержателя права на задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в пункті 11.3 договору іпотеки від 30.09.2010 року.

Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затв. наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, одним з таких документів є договір іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.1.7, п.2.1 Тимчасового положення, державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт. Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Згідно п.2.7 Тимчасового положення, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, реєстратору БТІ, крім документів, передбачених Положенням, необхідно також надати: - завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, у якій має бути зазначено стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; - документ, який підтверджує сплив тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; - звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; - витяг з Державного реєстру іпотек, виданий після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; - витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про наявність/відсутність заборони та/або арешту нерухомого майна, виданий після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі. Наявність накладеної заборони відчуження нерухомого майна при посвідченні договору іпотеки, за яким відбувається перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, не є підставою для прийняття реєстратором БТІ рішення про відмову в державній реєстрації прав за іпотекодержателем.

Підпунктом 3.5.6 пункту 3.5 Тимчасового положення визначено, що реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо не проведено технічну інвентаризацію об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об'єкт.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 22.11.2011 року для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 30.09.2010 року, подала реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію права, яка зареєстрована в БТІ 22 листопада 2011 року за № 1880 (а.с. 97 Т.1), а також надала всі документи, передбачені Положенням, в тому числі передбачені пунктом 2.7 Положення.

Письмова вимога про усунення порушень, надіслана іпотекодержателем ОСОБА_3 позивачу 04.10.2011 року через приватного нотаріуса Михальчук Л.В., містить стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Вказана письмова вимога отримана позивачем 05.10.2011 року.

Судом першої інстанції також встановлено та взято до уваги, що звіт про оцінку предмета іпотеки, був складений після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю письмовій вимозі. Поточна технічна інвентаризація квартири проведена в листопаді 2011 року за зверненням ОСОБА_3. Тобто на момент проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 була проведена технічна інвентаризація вказаного об'єкта.

Таким чином, дії та рішення відповідача КП «Волинське ОБТІ» щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на розглядувану квартиру в АДРЕСА_1, були вчинені відповідно до чинного законодавства і у визначений законодавством спосіб.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що оскаржене позивачем рішення КП «Волинське ОБТІ» про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру на підставі іпотечного договору від 30.09.2010 року, було прийнято 22 листопада 2011 року (реєстраційний номер 4784033).

Наявність в Єдиному державному реєстрі кримінальних правопорушень факту внесення відомостей у 2012 році за заявою про вчинення протиправних дій у взаємовідносинах щодо реєстрації права власності на квартиру на підставі іпотечного договору від 30.09.2010 року, не являється обставиною, що підтверджує незаконність оскарженого позивачем рішення відповідача про реєстрацію права власності на квартиру.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена постанова суду першої інстанції від 22.10.2015 року винесена за результатами повного та об'єктивного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04.05.2016 року.