Справа № 520/16157/15-а
Суддя: Калашнікова О. І.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/38/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В

Розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Київської районної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати протиправним і скасувати розпорядження Київської рай адміністрації Одеської міськради №2216 від 26 грудня 2002 року «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, ОСОБА_2.», посилаючись на відсутність у ОСОБА_2 в 2002 році документа, що посвідчує його право на земельну ділянку, на якій зведені будівлі, на відсутність письмової згоди співвласника домоволодіння на здійснення будівництва, на розбіжності в написанні назви вулиці, на невідповідність площі будівлі, зазначеній в розпорядженні і в технічному паспорті на будинок. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник Київської рай адміністрації позов не визнала і стверджувала, що голова Київської рай адміністрації при прийнятті розпорядження діяв відповідно до вимог закону і в межах своїх повноважень.

ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_1 також не погодився.

ОСОБА_3 до суду не з'явився, про час і місце слухання справи сповіщений.

Представник Одеської міськради до суду не з'явився, про час слухання справи сповіщений.

Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

На підставі договору дарування від 29.07.2013 року ОСОБА_1 на праві власності належить 21/50 частка житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що розташовані на земельній ділянці площею 625 кв.м., яка знаходиться у користуванні співвласників домоволодіння на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності від 06.06.1955 року.

Співвласниками домоволодіння є: ОСОБА_2 - власник 7/25 часток на підставі рішення народного суду Київського району м. Одеси від 18.07.1983 року; і ОСОБА_3 - власник 15/50 часток на підставі договору дарування від 10.08.2004 року.

Домоволодіння в цілому складається з житлового будинку літ. «А», гаражу літ. «В», сараїв літ. «Г», «И», вбиральні літ. «Е», огорож, мостіння. Житловий будинок літ. «А» має загальну площу 156,2 кв.м., в тому числі житлову 90,5 кв.м. Частку позивачки складають приміщення в будинку 3-1 кухня,3-2 житлова,3-3 житлова,3-4 коридор,3-5 санвузол; з надвірних споруд - гараж літ. «В», частка мостіння та огорож. Частку ОСОБА_2 складають приміщення в будинку 2-1 коридор, 2-2 комора, 2-3 санвузол, 2-4 житлова, 2-5 кухня, 2-6 житлова, 2-7 житлова; з надвірних споруд - вбиральня літ.»Е», сарай «И», частка мостіння та огорож. Частку ОСОБА_3 складають приміщення в будинку 1-1 тамбур, 1-2 житлова,1-3 коридор, 1-4 кухня, 1-5 житлова, 1-6 веранда, 1-7 ванна, з надвірних споруд сарай літ. «Г», частка мостіння та огорож.

В 2015 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1. Під час розгляду цієї справи позивачка довідалась, що на самочинну прибудову літ. «А2», сарай літ. «И» та вбиральню літ. «Е» ОСОБА_2 отримав дозвільні документи - розпорядження голови Київської рай адміністрації №2216 від 26.12.2002 року «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, ОСОБА_2.».

ОСОБА_1 доводить, що ОСОБА_2 здійснив самовільне будівництво, яке не могло прийматися в експлуатацію, тому як ОСОБА_2 не отримував документу, що посвідчує право на земельну ділянку та права на здійснення будівництва; ОСОБА_2 не отримував згоди від інших співвласників будинку ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на здійснення будівництва . Позивачка також посилалась на невідповідність адреси, що зазначена в розпорядженні Київської рай адміністрації (АДРЕСА_1) і в правовстановлюючих документах - АДРЕСА_1 та на розбіжності в площі прибудови літ. «А2»: в розпорядженні зазначена загальна площа 13,4 кв.м., а в акті прийому в експлуатацію - 24,3 кв.м.

З огляду на викладене ОСОБА_1 вимагає ухвалити рішення, яким визнати розпорядження голови Київської рай адміністрації №2216 від 26.12.2002 року «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, ОСОБА_2.» незаконним і скасувати.

Представник відповідача, не визнаючи позов, посилався на Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради і ЗУ «Про місцеве самоврядування» і стверджував до голова райадміністрації діяв в межах повноважень і відповідно до вимог Закону. Представник Київської рай адміністрації в обґрунтування своїх доводів посилалась на рішення № 7-рп/2009 Конституційного Суду України і зазначала, що на підставі оскаржуваного розпорядження виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів громадянина ОСОБА_2, і ОСОБА_2 заперечує проти їх зміни чи припинення; що оскаржуване розпорядження є ненормативним правовим актом місцевого самоврядування і є актом одноразового застосування, він вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасованим чи зміненим після його виконання.

ОСОБА_2 (його представник) заперечували проти позову ОСОБА_1 і стверджували, що розпорядження рай адміністрації від 2002 року про прийняття в експлуатацію прибудови ніяким чином не порушує права та інтереси позивачки щодо володіння і користування як належними їй будівлями і спорудами так і земельною ділянкою по АДРЕСА_1, які вона набула у власність і користування у 2013 році.

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Київської райдміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №2216 від 26.12.2002 року «Про прийняття в експлуатацію будівель по вул..АДРЕСА_1, ОСОБА_2.» затверджено акт прийняття в експлуатацію прибудови літ. «А2», сараю літ. «И» та вбиральні-душу літ. «Е» у частині домоволодіння №75 по вул. Світанкова, що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Київського райсуду м. Одеси від 18.07.1983 року. Дане розпорядження було прийняте на підставі заяви ОСОБА_2, погоджень правління архітектури та містобудування, райсанепідемстанції, СДПЧ-3, управління інженерного захисту території, а також висновку про технічний стан конструкцій будинку, складеного Центром НТТМ по архітектурі та будівництву, письмових заяв співвласників домоволодіння ( на той час) ОСОБА_6 і ОСОБА_4

Відповідно до п. «б» ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговані повноваження щодо прийняття участі у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством та здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій. Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про основи містобудування» проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів відноситься до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Прийняття в експлуатацію приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків, господарських споруд, прибудов, будівництво яких здійснено без залучення підрядних організацій, проводиться за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів.

Приписи п.п. 3.5 Положення про райадміністрацію Одеської міської ради передбачають, що у галузі будівництва райадміністрація приймає в експлуатацію завершені будівництвом об'єкти індивідуальної житлової забудови.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її, тоді як позивачка не довела суду, що оскаржуване розпорядження порушує її права та інтереси щодо володіння та користування належною їй частиною домоволодіння по АДРЕСА_1.

Щодо доводів позивачевої сторони про відсутність у ОСОБА_2 документів, що посвідчує право на земельну ділянку.

З 1917 року до 1990 року земля була винятковою власністю держави і надавалася громадянам СРСР тільки у користування. Користування землею було безстроковим (постійним) або тимчасовим (короткострокове або довгострокове). Передача землі у користування здійснювалася шляхом відводу на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної та сільської Рад народних депутатів. Постійне користування землею посвідчується державними актами на право користування землею. Тимчасове користування - рішенням або актом органу, який прийняв рішення про передачу землі у користування. З 1990 року по 2001 рік, власність на землю мала такі форми: державну, колективну, приватну. Крім цього, земля передавалася в користування.

З 2001 року на землю існує право власності (приватна, комунальна, державна), право користування (постійне або термінове - оренда), право земельного сервітуту та право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови (суперфіцій). Незалежно від того, коли виникло право власності або право користування землею, воно зберігається відповідно до п. 7 Перехідних положень чинного ЗК України. Отже, громадяни та юридичні особи, які отримали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, які були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Надані документи свідчать, що ОСОБА_2 набув права на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у 1969 році відповідно до діючого на той законодавства і це право зберігає до сьогодні. Так, земельна ділянка по вул. Світанку (російською мовою АДРЕСА_1) у 1955 році в установленому законом порядку була надана ОСОБА_7 для індивідуального житлового будівництва (а.с.95-98,101). ОСОБА_7 17.09.1969 року продав, а ОСОБА_8 (дружина ОСОБА_2.) купила 7/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.102). Рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 18.07.1983 року на 7/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 визнано право власності за ОСОБА_2

Суд встановив, що на сьогодні між співвласниками домоволодіння по вул. АДРЕСА_1 існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою. На думку позивачки оскаржуване розпорядження рай адміністрації надає ОСОБА_2 право отримати у користування земельну ділянку більшу за розміром, ніж та, що відповідає його ідеальній частці у домоволодінні. Щоб цьому запобігти ОСОБА_1 оскаржила до суду правомірність розпорядження Київської

райадміністрації.

Доводи позивачевої сторони щодо неправильно вказаної в розпорядженні адреси: АДРЕСА_1 замість вул..АДРЕСА_1 і щодо розміру площі прибудови: загальна площа 24,3 кв.м. в тому числі житлова 13,4 кв.м., суд вважає такими, що не впливають на вирішення спору. Назва вулиці змінювалась при перекладі з російської мови на українську (сторони визнали, що одна і таж вулиця називалась Рассвета, Світанкова, Світанку). Надані до суду копії технічних паспортів за 1999 рік, за 2012 рік, висновок про технічний стан конструкцій частини будинку за 2001 рік з генпланом ділянки свідчать, що прибудова літ.»А2» у будинку АДРЕСА_1 з моменту закінчення будівництва не змінювалась і має загальну площу 24,3 кв.м., в тому числі житлову 13,4 кв.м.

З огляду на викладене розпорядження голови Київської райадміністрації№2216 від 26.12.2002 року «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, ОСОБА_2.» прийняте відповідно до вимог діючого на той час законодавства і в межах своєї компетенції, зазначене розпорядження не порушує прав та інтересів позивачки.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

Постановив:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Київської районної адміністрації.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.