Справа № 812/1138/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Київ К/800/33941/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 по справі №812/1138/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2014, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 06.02.2014 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 751666,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дослідженні в процесі розгляду справи первинні документи, зокрема зведені податкові накладні формленні у відповідності до вимог податкового законодавства є належними доказами підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту вересня-жовтня 2013 року внаслідок проведення господарських опеацій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськвода», Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України».

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів 20.06.2014 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 27.06.2014 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» з питань достовірності та законності нарахування заявленого бюджетного відшкодування в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пуктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України внаслідок завищення позивачем суми від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту на 751665,87 грн., в тому числі за вересень 2013 року на суму 10660,08грн., жовтень 2013 року на суму 741005,79грн.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вказаних норм податкового законодавства грунтується на неправомірному формуванні податкового кредиту з огляду на порушення правила «першої події», а також порушення порядку формування податкового кредиту за зведенимим податковими накладними.

За результатами проведеної перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів складено акт від 15.01.2014 №5/19-0/05763797 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.02.2014 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 751666,00грн., у тому числі за вересень 2013 року на суму 10660,00грн., за жовтень 2013 року на суму 751666,00грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, яка видається платником податку, що здійснює операції з постачання товарів/послуг.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08.09.2008 між Публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (постачальник) було укладено договір №12, згідно якого постачальник постачає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електричних установок споживача з загально приєднаною потужністю, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до нього. Пунктом 7.9 зазначеного договору визначено, що розрахунки за електричну енергію та інші платежі здійснюються споживачем у порядку, передбаченому додатком «Порядок розрахунків».

Згідно пункту 7 додатку «Порядок розрахунків» до вказаного договору оплата спожитої в розрахунковому періоді активної електричної енергії здійснюється плановими платежами (наростаючим підсумком), у наступному порядку: протягом семи днів з початку розрахункового періоду не менш 25% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором; протягом чотирнадцяти днів з початку розрахункового періоду не менш 50% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором; протягом двадцяти одного дня з початку розрахункового періоду не менш 75% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором; протягом тридцяти днів з початку розрахункового періоду не менш 100% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26.01.2009 у справі №16/261пд пункт 7 додатку «Порядок розрахунків» до договору від 08.09.2008 №12 викладено в такій редакції: «протягом семи днів з початку розрахункового періоду не менш 30% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором; протягом чотирнадцяти днів з початку розрахункового періоду не менш 70% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором; протягом двадцяти восьми днів з початку розрахункового періоду не менш 100% від вартості обсягу електроенергії, постачання якого на даний розрахунковий період (договірна величина споживання електричної енергії) обумовлене договором».

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськвода» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» (споживач) 01.01.2009 було укладено договір №177 відповідно до умов якого постачальник зобов'язується постачати споживачу питну воду та приймати від нього стічні води, а споживач своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання і водовідведення на умовах, визначених цим договором, та виконувати інші умови даного договору. Пунктом 6.2 вказаного договору визначено, що споживач оплачує за надані послуги у наступному порядку: авансовим платежем у розмірі 60% від суми нарахувань за поточний місяць у строк до 15 числа поточного розрахункового місяця. Остаточний розрахунок споживач здійснює на підставі наданих постачальником розрахунків чи інших платіжних документів у триденний строк після їх отримання.

Між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» (покупець) 18.12.2012 було укладено договір купівлі-продажу природного газу №018/13-ПР, відповідно до якого продавець у 2013 році зобов'язується передати у власність покупця природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'зується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Відповідно до пункту 6.1 зазначеного договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та 15 до 15 числі поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов вищевказаних договорів контрагентами було поставлено, а позивачем у вересні та жовтні 2013 року було спожито: електроенергії на суму 3057192,70грн., що підтверджується актом приймання-передачі товарної продукції; послуг централізованого водопостачання та водовідведення у вересні на суму 70457,58грн. та у жовтні 2013 року на суму 69558,43грн., що підтверджується актом виконаних робіт; газу на суму 1438565,69грн., що підтверджується актом прийому-передачі.

Проведення позивачем олати за спожиті послуги, відповідно до умов укладених договорів, підтверджується платіжними дорученнями.

За результатами проведених розрахунків Публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» було включено до податкового кредиту вересня-жовтня 2013 року зведені податкові накладні, виписані за результатом господарських операцій, які мали безперервний та ретмічний характер, з Товариством з обмеженю відповідальнісю «Луганськвода», Товариством з обмеженю відповідальнісю «Луганське енергетичне об'єднання» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України».

Досліджені в процесі розгляду справи первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, не ставлять під сумнів фактичне виконання умов договорів.

Порядок заповнення податкової накладної затверджено наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071.

Відповідно до абзацу першого пункту 14 вказаного Порядку податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 15 Порядку передбачено, що у разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер при постійних зв'язках із покупцем, покупцю може бути виписана зведена податкова накладна, виходячи із визначеної у договорі періодичності оплати поставлених товарів/послуг (один раз на п'ять днів; один раз на десять днів тощо), але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця. При цьому до зведеної податкової накладної обов'язково додається реєстр товаротранспортних накладних чи інших відповідних супровідних документів, згідно з якими здійснено постачання товарів/послуг.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між учасниками вищевказаних договорів складався ритмічний та безперервний характер правовідносин, що не заперечувалося сторонами, а тому виписування контрагентами зведеної податкової накладної на загальну суму поставленого товару, не суперечить вимогам закону.

Формування податкового кредиту не за фактом настання першої події, однак у тому ж звітному періоді, в якому вона відбулась, не призводить до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по зведеним податковим накладним виписаним Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України».

Отже, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність прийняття податкового повідомлення-рішення від 06.02.2014 № є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.06.2014 по справі №812/1138/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв