Справа № 804/16289/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" квітня 2016 р. справа №804/16289/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі №804/16289/15

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

про поновлення на службі, -

встановив:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив перевірити законність наказу про звільнення №485 о/с від 06.11.2015 року ГУ МВС в Дніпропетровській області та поновити його на службі в органах поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області згідно наказу №63 о/с від 05.08.2014 року у якому вказано тривалість його декретної відпустки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що звільнення позивача відбулося на підставі Закону України "Про Національну поліцію", яким, зокрема, передбачено і спосіб повідомлення працівників міліції про наступне звільнення у зв'язку із скороченням штату, у зв'язку з чим суд вказав на безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачами під час його звільнення вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позовних вимог. Заявник апеляційної скарги зазначає, що якщо підприємство ліквідується допускається звільнення таких працівників з обов'язковим

працевлаштуванням. Також зазначає, що оскільки стаття 49-2 встановлює загальні правила масового звільнення, тоді як стаття 184 Кодексу законів про працю України є спеціальною нормою щодо звільнення жінок, в тому числі які мають дітей до трьох років.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засіданні не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що з 20.01.2011 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. Останнім місцем служби позивача була посада інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області від 06.11.2015р. № 485 о/с старшого сержанта міліції ОСОБА_1 інспектора патрульної служби взводу №5 батальйону патрульної служби Криворізького міського управління звільнено у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) з органів внутрішніх справ України за п. 63 "3" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність наказу відповідача, з наступних підстав.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції, враховуючи підстави позову, обґрунтовано вказав на відсутність підстав стверджувати про порушення відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, ст.184 КЗпП України.

Так, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що звільнення позивача з займаної посади, у зв'язку із скороченням штатів, обумовлене набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п.1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в Голосі України 06.08.2015р. № 141-142, набрав чинності 07.11.2015 року. Разом з тим, враховуючи п.1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015 року.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, працівників міліції було попереджено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів за три місяця до набрання чинності положень Закону, якими визначено підстави звільнення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачами вимог законодавства в частині обов'язкового попередження про майбутнє звільнення.

Обґрунтованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивача про порушення відповідачами вимог ст.184 КЗпП України.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Отже, вказаною нормою права визначено трудові гарантії певної категорії працівників, у тому числі, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області №62 о/с від 05.08.2014 року "По особовому складу" сержанту міліції ОСОБА_1, інспектору патрульної служби батальйону патрульної служби Криворізького міського управління, з 11.07.2014 року по 10.01.2017 року, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що за встановлених обставин, які свідчать про участь батька в утриманні дитини, не можливо стверджувати про наявність у позивача статусу одинокої матері, що передбачає певні трудові гарантії, які, зокрема, передбачені ст.184 КЗпП України.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи підстави заявленого позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявленого позову.

Відносно доводів апеляційної скарги позивача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Як зазначено вище, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на тому, що його звільнення, враховуючи положення Закону України "Про Національну поліцію", п.63 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (в редакції постанови КМУ №885 від 28.10.2015р.), можливо лише за умови наявності таких підстав: у разі відмови працівника міліції від проходження служби в поліції; у разі невідповідності вимогам поліцейських при виявленні бажання про проходження служби; та у разі відсутності можливості подальшого використання на службі. Оскільки таких підстав не існувало, то позивач вважає його звільнення незаконним.

З такими доводами позивача колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Таким чином, кінцевим строком для вирішення питання щодо прийняття співробітників міліції до лав Національної поліції, враховуючи дату оприлюднення Закону, є 06.11.2015.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015р. №1388 всі посади ГУМВС України в Дніпропетровській області у кількості 15 522,5 скорочені.

Відповідно до п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, як факт відмови від проходження служби в поліції так і факт не прийняття до поліції у строк до 06.11.2015р. є самостійними підставами для звільнення працівника міліції через скорочення штатів.

Вказані норми права (п.9, 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень "Про Національну поліцію") є імперативними, у зв'язку з чим неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення через скорочення штатів.

Оскільки, станом на 06.11.2015р. ОСОБА_1 не був прийнятий на службу до поліції, то його звільнення з органів внутрішніх справ відповідає вимогам Закону України "Про Національну поліцію".

Як вбачається з довідок Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 25.02.2016 року, станом на 06.11.2015р., ОСОБА_1 не звертався з рапортом щодо призначення його на відповідну посаду в ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області та з рапортом щодо звільнення його з ОВС за п.63 "к" (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що його необґрунтовано не прийнято на службу до поліції, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки предметом спору у цій справі є правомірність звільнення позивача з займаної посади, а не правомірність відмови у прийнятті на службу до поліції. При цьому, суд звертає увагу на те, що органи внутрішніх справ, які ліквідовуються у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", не наділені повноваженнями щодо прийняття на службу до новостворених органів поліції.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі №804/16289/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун