Справа № 814/3271/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3271/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача Ільчика І.С. та представника відповідача Зайцевої А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» (далі ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ») звернулось до суду з позовом до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі Жовтнева ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 липня 2014 року № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що з 28 травня по 18 червня 2015 року посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ в рахунок майбутніх платежів за грудень 2013 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, яке декларувалось за серпень-листопад 2013 року. За результатами перевірки складено акт від 25 червня 2014 року за № 459/14-20-15-34539925, в якому зазначено про порушення позивачем пп. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за грудень 2013 року на 356571 грн., а також п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2013 року на 93608 грн. 75 коп.. На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2014 року № , яким ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на 110047 грн., а також № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 356571 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 178286 грн.. За результатами адміністративного оскарження названі податкові повідомлення-рішення залишені без змін. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, а тому прийняті відповідачем на його підставі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 січня 2016 року позовні вимоги ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача від 17 липня 2014 року № та № .

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник Жовтневої ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги вимоги статей 14, 138, 139, 185, 188, 189, 198, 201 Податкового кодексу України, ст. 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року № 88, щодо необхідності належного підтвердження позивачем фактичного здійснення господарських операцій з контрагентами під час визначення податкового кредиту. Крім того, апелянт посилається на акти перевірок контрагентів позивача при формуванні податкових зобов'язань ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ». У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представника відповідача в підтримку апеляційної скарги, а також представника позивача про залишення оскарженого судового рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 28 травня по 18 червня 2015 року посадовою особою Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області, правонаступником якої є Жовтнева ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ в рахунок майбутніх платежів за грудень 2013 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, яке декларувалось за серпень-листопад 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 25 червня 2014 року за № 459/14-20-15-34539925, в якому зазначено про порушення позивачем пп. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за грудень 2013 року на 356571 грн., а також п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2013 року на 93608 грн. 75 коп..

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2014 року № , яким ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на 110047 грн., а також № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 356571 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 178286 грн..

За результатами адміністративного оскарження названі податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Вирішуючи справу в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 липня 2014 року № , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено фактів порушення ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» вимог Податкового кодексу України при визначені бази оподаткування від продажу СГ ТОВ «Ставки» контейнера, а також при формуванні протягом перевіреного періоду податкового кредиту за господарською операцією з ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ».

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною контролюючим органом перевіркою встановлено, що в грудні 2013 року позивачем здійснено реалізацію СГ ТОВ «Ставки» одного контейнера - 40 футового б/у за ціною 22500 грн., у той час як його балансова (залишкова) вартість складала 100940 грн. 67 коп., чим, на думку посадової особи відповідача, порушено п. 189.1 ст. 189 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2013 року на суму 16438 грн. 13 коп. (т. 1 а. с. 33).

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно п. 198.5 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

На підставі п. 188.1 ст. 188 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, в акті перевірки не міститься посилання до якої саме з операцій, перелічених в п. 198.5 ст. 198 ПК України, відповідач відносить операцію з продажу (поставки) контейнера, що здійснювалася позивачем в грудні 2013 року, що свідчить про необґрунтованість висновку контролюючого органу про порушення підприємством п. 189.1 ст. 189 ПК України.

Матеріалами справи встановлено, що контейнер, продаж (поставку) якого позивач здійснив у грудні 2013 року СГ ТОВ «Ставки» на підставі договору поставки від 6 грудня 2013 року № 06/12-к (т. 1 а. с. 132), був придбаний і використовувався позивачем для транспортування імпортного обладнання з виробництва цукру в 2008 та 2011 роках. Після доставки обладнання на територію підприємства контейнер у господарській діяльності не використовувався та значний час зберігався на відкритому складському майданчику. З метою подальшої реалізації в лютому 2013 року позивач замовив незалежну оцінку ринкової вартості контейнера. При цьому, згідно звіту про оцінку вартості, виконаному ТОВ «Оціночна компанія «Аспект» (т. 1 а. с. 134-137), ринкова вартість 40-футового контейнера № ХХХХ 490750-0 склала 16875 грн. без ПДВ (20250 грн. з урахуванням ПДВ). Таким чином, позивач здійснив продаж (поставку) контейнера СГ ТОВ «Ставки» за ціною, що не є нижчою його ринкової вартості.

За таких обставин, із врахуванням наведених вище положень п. 188.1 ст. 188 ПК України, висновок суду першої інстанції про правомірність визначення позивачем бази оподаткування від операції з продажу (поставки) контейнера, виходячи з договірної вартості цього контейнера, є обґрунтованим.

Матеріалами справи також встановлено, що висновок контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2013 року на загальну суму ПДВ 93608 грн. 76 коп. ґрунтується на визнанні безтоварною господарської операції ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» з ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ».

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 названого Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, податковий кредит за грудень 2013 року позивач формував, серед іншого, на підставі податкових накладних, виданих його контрагентом ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ».

При цьому позивачем (Замовник) було укладено з ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ» (Підрядник) договір на виконання підрядних робіт від 21 червня 2013 року за № 21/06/2013, відповідно до якого Підрядник зобов'язується виготовити комплекс підрядних робіт по модернізації устаткування ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ», а Замовник приймає та оплачує надані роботи. Ціна за виконання робіт визначена в Додаткових угодах № 1 та № 2 до цього договору (т. 1 а. с. 138-142).

В обґрунтування висновку щодо нікчемності угоди, укладеної позивачем із ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ», відповідач посилається на акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 27 травня 2014 року № 410/14-03-22-08/36622941 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ» з питань визначення повноти нарахування та сплати податків за період з 1 січня 2013 року по 1 березня 2014 року по фінансово-господарських взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками, а також на лист Ленінської ОДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у Луганській області від 24 березня 2014 року № 431/10/09-2 щодо досудового розслідування кримінального провадження стосовно посадових осіб ТОВ «ТБК «Фаворі-строй», тобто контрагента ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ».

Проте, всупереч висновкам контролюючого органу, витрати позивача по названому вище договору безпосередньо пов'язані з його статутною діяльністю та підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати по названій вище угоді з ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ» підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами - податковими накладними, актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних робіт, випискою по рахунку ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» (т. 1 а. с. 143-176), оформленими відповідно до наведених вимог чинного законодавства України, що не спростовується висновками акта перевірки.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Зі змісту наведених положень Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок щодо звітування перед контролюючим органом та сплати податкового зобов'язання покладено на платника податку, яким в даному випадку є ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ».

Суд апеляційної інстанції також враховує, що на час здійснення спірних господарських операцій названий вище постачальник товару (робіт, послуг) був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. За таких обставин позивач, як покупець (отримувач послуг), не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем та його контрагентами, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено таке. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у названій вище редакції) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 1 листопада 2011 року № 1379 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті, тобто якщо податкову накладну видано особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Підпунктом 6.2 Порядку визначено, що податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Як встановлено матеріалами справи, розрахунки позивача підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та складеними в порядку, передбаченому наказом Міністерства фінансів України від 1 листопада 2011 року № 1379.

Податкові накладні складено особою, яка на момент їх оформлення була зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

При цьому контролюючим органом не доведено фактів безтоварності операцій за спірною угодою та обізнаності позивача щодо можливого порушення податкового законодавства його контрагентом.

Реальність виконання господарських зобов'язань за укладеним позивачем договором підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами.

За таких обставин, суми податку на додану вартість за виписаними ТОВ «САНТЕХЖИЛСТРОЙ» податковими накладними за вказаною вище угодою, були правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2013 року.

На підставі частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку неправомірності дій іншої компанії підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем було додержано встановлений чинним законодавством порядок формування податкового кредиту за спірною господарською операцією. При цьому можливе невиконання контрагентом своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у разі, якщо останній виконав весь перелік умов щодо його формування та має належні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вирішуючи справу в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 17 липня 2014 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 356571 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято виключно на підставі визнаного неправомірним та скасованого в судовому порядку податкового повідомлення-рішення Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 5 червня 2014 року № , яким товариству було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2013 року на 356571 грн..

Так, порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України, та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. «а» п. 200.4 названої статті Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

Як встановлено матеріалами справи, за результатами проведеної контролюючим органом документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок майбутніх платежів за листопад 2013 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, яке декларувалось за серпень, вересень та жовтень 2013 року, контролюючим органом складено акт від 16 травня 2014 року за № 250/14-20-15-34539925, на підставі якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 5 червня 2014 року за № , яким ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 356571 грн. (т. 1 а. с. 177-179).

Правомірність винесення названого податкового повідомлення-рішення перевірено у судовому порядку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року по справі № 814/2911/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, задоволено позовні вимоги ТОВ «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» до Жовтневої ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 5 червня 2014 року за № (т. 1 а. с. 252а-266).

Названі судові рішення набрали законної сили.

На підставі ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із врахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про неправомірне зменшення позивачу оскарженим податковим повідомленням-рішенням суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 356571 грн. є обґрунтованим.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 17 липня 2014 року № та № є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції апелянт повинен сплатити судовий збір у розмірі 80 грн. 39 коп..

Ухвалою судді Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року було задоволено клопотання відповідача та відстрочено Жовтневій ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області сплату судового збору до винесення рішення по суті.

Враховуючи, що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів сплати судового збору, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з Жовтневої ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області судового збору за подачу апеляційної скарги у названому вище розмірі.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 січня 2016 року - без змін.

Стягнути з Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 39 коп. на рахунок №: 1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, Код ЄДРПОУ суду 34380461.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 4 травня 2016 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко