Справа № 461/5846/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 р. Справа № 876/9593/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б. Б.;

представника позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на постанову Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2015 року в справі за позовом державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування пункту 9 рішення двадцять восьмої сесії шостого скликання Яремчанської міської ради від 13 листопада 2014 року № 516-28/2014; визнання протиправним та скасування пункту 9.5 рішення тридцятої сесії шостого скликання

Яремчанської міської ради від 20 січня 2015 року № 540/30/2015; прийняття постанови про проведення інвентаризації земельної ділянки, що перебуває в користуванні ДТГО «Львівська залізниця в адміністративно-територіальних межах Яремчанської міської ради.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що ст. 123 Земельного кодексу України, на яку посилається відповідач при винесенні рішення від 20 січня 2015 року не регулює відносини щодо інвентаризації земель, натомість встановлює порядок надання земельної ділянки у користування, рішення суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про земельний кадастр», Закону України «Про транспорт».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що при винесенні рішення Яремчанська міська рада діяла відповідно до вимог Земельного Кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», у межах повноважень та не перевищуючи їх; з дотриманням встановленої законом процедури і форми прийняття рішення, тобто на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця», подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 55 КАС України судом апеляційної інстанції задоволено клопотання представника позивача та здійснено процесуальне правонаступництво - державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» замінено на його правонаступника публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця».

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно з планом встановлені межі полоси відводу лінії Станіслав - Хриплин - Делятин - Вороненка Львівської залізної дороги (з 139 по 115 км та з 1 км по 43 км) (а.с.9-14). У засвідчувальному надписі на плані зазначено, що «передано в землекористування Львівській залізниці СРСР на підставі закону «О землях, предоставленых транспорту». Реєстрація проведена в 1951 році Управлінням сільського господарства Станіславської області.

Відповідно до витягу з державної статистичної звітності ДТГО «Львівська залізниця» ПВ «Івано-Франківська дистанція колії» в м. Яремче за позивачем обліковуються землі станом на 01 січня 2012 року загальною площею 31,5500 гектарів (а.с.15-17).

За даними інвентарних карток обліку основних засобів на вказаній земельній ділянці розташовані колії та об'єкти нерухомості (а.с.25-29).

11 липня 2014 року та 03 грудня 2014 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням прийняти рішення про надання дозволу на проведення інвентаризації земель в межах населеного пункту міста Яремче Івано-Франківської області (а.с.18,22).

Рішенням від 13 листопада 2014 року у розгляді клопотання ДТГО «Львівська залізниця» про надання дозволу на проведення інвентаризації було відмовлено у зв'язку із невідповідністю наданої документації вимогам ст. 25 Закону України «Про землеустрій» (а.с.21).

20 січня 2015 року Яремчанська міська рада прийняла рішення про відмову у розгляді клопотання ДТГО «Львівська залізниця» про надання дозволу на проведення інвентаризації у відповідності ст. 123 Земельного Кодексу України, яка регулює порядок надання ділянок державної або комунальної власності у користування (а.с.24).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування залізничному транспорту загального користування, та їх склад визначаються Законом України «Про транспорт».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 11 грудня 2003 року частини 1 і 2 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» викладено в такій редакції (чинній на момент ухвалення міською радою рішення): «Землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту».

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відтак, оскільки земельна ділянка перебуває у користуванні позивача, суд апеляційної інстанції не погоджується з його позицією, що відповідач на підставі пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» був зобов'язаний надати дозвіл на проведення інвентаризації земель державного фонду.

У зазначеному пункті 7 встановлено, що до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації. Формування земельних ділянок у такому порядку може здійснюватися один раз. Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тобто, законодавчо встановлений порядок для формування земельних ділянок, при цьому, у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Таким чином, спростовується позиція позивача, що земельна ділянка не сформована, так як в матеріалах справи в наявності документи, які надають право користування земельною ділянкою з 1951 року (а.с.9-14) та які законодавчо віднесені до земель державного фонду.

Крім того, у пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України № 513 від 23 травня 2012 року вказано, що підставою для проведення інвентаризації земель є не тільки рішення відповідного органу виконавчої влади, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, а також договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2015 року в справі № 461/5846/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 10 травня 2016 року.