Справа № 826/20167/14
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 травня 2016 року м. Київ К/800/34439/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Швеця В.В.

та секретаря Буденка В.В.

за участю представника позивача Бацуци О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування постанов,

встановила:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" звернулось до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування постанови від 30.10.2014 про стягнення виконавчого збору ВП №45041071 та постанови від 05.12.2014 про арешт коштів боржника.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. від 30.10.2014 ВП №45041071 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. від 05.12.2014 ВП №45041071 про арешт коштів боржника. В решті позовних вимог відмовлено.

Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що на виконання ухвали Господарського суду м. Києві від 27.06.2014 у справі №910/8715/14 відповідачем 03.07.2014 відкрито виконавче провадження № 43884202 та 09.07.2014 винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку р/р 6703 АТ «ОТП Банк», МФО 300528 у межах суми 35911056, 61 грн.

У зв'язку з фактичним виконанням постанови про арешт коштів боржника відповідачем 15.07.2014 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

З листа АТ «ОТП Банк» від 03.10.2014 №70-1-/1515 вбачається, що станом на 02.10.2014 рахунки позивача знаходяться під арештом на підставі постанови ДВС від 09.07.2014.

В подальшому, відповідачем за заявою стягувача ТОВ "Торговий дім Центр-Н" згідно статей 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження про примусове виконання наказу №910/8715/14, виданого 03 жовтня 2014 року.

Наказ № 910/8715/14 виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2014 у справі № 910/8715/14, яким задоволено позовні вимоги ТОВ "Торговий дім Центр-Н" до ТОВ "Епіцентр К" про стягнення з ТОВ "Епіцентр К" 35653751,39 грн. основного боргу, 1724928,51 грн. інфляційних втрат та 286513,55 грн. 3% річних (всього: 37738273,45 грн.).

Згідно з постановою від 10.10.2014 про відкриття виконавчого провадження №45041071 боржнику надано 7-денний строк для самостійного виконання вимог виконавчого документу з моменту винесення постанови.

24 жовтня 2014 року позивач надіслав на адресу відповідача лист (отримано відповідачем 24.10.2014) з повідомленням про добровільне виконання рішення суду в сумі 1827216,84 грн. та клопотанням про передачу арештованих за ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.06.2014 коштів в рахунок повного погашення боргу до початку примусового виконання рішення.

Водночас, 30 жовтня 2014 року відповідачем винесена постанова про стягнення виконавчого збору, в якій зазначено, що основна сума боргу позивачем у наданий строк добровільно не сплачена, а тому стягненню підлягає виконавчий збір у сумі 3591105, 66 грн.

Вважаючи протиправними дії Державної виконавчої служби України щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу в порядку адміністративного судочинства за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, зробили помилкові висновки, що вимоги позивача слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій неможна погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року справа №21-278а15.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155, 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року - скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування постанов - закрити.

Роз'яснити Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що за вирішенням даного спору воно може звернутися до суду загальної юрисдикції в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий С.В. Білуга

Судді М.М. Заїка

В.В. Швець

Суддя С.В. Білуга