Справа № 804/1566/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 р.Справа №804/1566/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняЧмоні А.О.
за участю представників: позивача третьої особи 2 ОСОБА_3 Габрусева В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», про визнання протиправним та скасування рішення, -
17 березня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 2 жовтня 2015 року №11437143.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- 08.08.2008 року ОСОБА_5 укладено з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №0301/0808/71-152 та іпотечний договір №0301/0808/71-152-Z-1, згідно якого на забезпечення виконання основного зобов'язання позивач передав іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_4;
- ПАТ «Сведбанк» укладено з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договір факторингу №15 від 28.11.2012 року та договір відступлення за іпотечним договором, згідно до яких право вимоги за кредитним договором №0301/0808/71-152 та іпотечним договором №0301/0808/71-152-Z-1 від 08.08.2008 року перейшло ТОВ «ФК «Вектор Плюс», на підставі якого п'ять осіб прибули до квартири АДРЕСА_4, та пред'явили Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, де власником квартири визначено ТОВ «ФК «Вектор Плюс»;
- рішенням №11437143 від 02.10.2015 року про реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевої А.М. на об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке позивач вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню;
- реєстраційна дія щодо реєстрації права власності на об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4, за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» проведена з порушенням компетенції, а відтак не відповідає вимогам законодавства;
- за зазначеною адресою зареєстровані малолітні діти, Бабушкінська районна у місті Дніпропетровську рада дозвіл органу опіки та піклування на вчинення будь-яких правочинів з житлом не надавала;
- вказана квартира не може бути примусово стягнута на підставі Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, у яких просив залишити позовну заяву без задоволення, обґрунтовуючи наступним:
- всі обмеження повноважень нотаріуса, як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, є результатом умисного перекручення позивачем норм чинного законодавства України, яке регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень;
- посилання позивача на розповсюдження на нотаріуса «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 і, як наслідок, існування для нотаріуса обов'язку перевіряти відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування спірною квартирою через отримання довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації є безпідставними і необґрунтованими;
- укладаючи іпотечний договір, ОСОБА_5 погодився з тією умовою договору, яка передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання ним зобов'язань за кредитним договором до іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки, що є згодою позивача на перехід права власності до іпотеко держателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин:
- у даному випадку звернення стягнення на квартиру було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснено за згодою власника, а отже положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав обрану правову позицію.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Представник Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду пояснення аналогічні викладеним відповідачем.
Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 2, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Для забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» між сторонами укладений іпотечний договір №0301/0808/71-152-Z-1 від 08.08.2008, предметом застави за яким є квартира АДРЕСА_4 (далі - предмет іпотеки). На підставі вказаного іпотечного договору 08.08.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим С.В. накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, яка належить ОСОБА_5 до повного припинення або розірвання договору.
На початку лютого 2016 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелевою А.М. на підставі заяви про реєстрацію 13623581 від 02.10.2015 року було виконано нотаріальний запис (11437143) щодо зміни власника нерухомого майна ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4.
23 лютого 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевій А.М. та отримав копії документів, з якої вбачається, що за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24976730 від 02.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелевою А.М. внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а саме: змінено власника квартири за адресою: АДРЕСА_4, на ТОВ «ФК «Векто Плюс», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44972628 від 02.10.2015 року.
Не погодившись з діями відповідача щодо внесення записів у Державний реєстр іпотек від 02.10.2015, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що правовідносини пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV (надалі - Закон №1952-IV), в редакцій на час виникнення спірних реєстраційних дій.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державній реєстрації, відповідно до частини 4 статті 15 Закону №1952-ІV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Частина 1 статті 15 Закону №1952-ІV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Згідно із частиною 1 статті 9 Закону №1952-ІV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Частиною п'ятою статті 3 Закону №1952-ІV визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.
Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.
Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Частиною 9 статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Відповідно до пункту 2 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.
Таким чином, на час вчинення оскаржуваного рішення законодавством не було передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості, а таке право, внаслідок зміни законодавства виникло виключно з 01.01.2016 року.
Суд зазначає, що станом на 02.02.2015 року повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав були пов'язані законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.
Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною нотаріальна дія з нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_4 не вчинялася.
Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно - не мало місця.
Крім того необхідно зазначити, що згідно довідки КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 23.02.2016 №01/849 в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_9 2004 року народження.
В силу приписів статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування.
Як встановлено у Преамбулі Декларації прав дитини 1959 року, дитина внаслідок фізичної та розумової незрілості потребує спеціальної охорони і турботи, у тому числі й належного правового захисту.
Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність.
Оскільки перереєстрація права власності мала відбуватись одночасно із вчиненням нотаріальної дії, а саме посвідченням правочину, опосередковано порушені й права неповнолітніх осіб.
Статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
7 червня 2014 року набув чинності Закон N 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Статтею 3 Закону №1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 Цивільний кодекс України).
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 28 травня 2015 року (справа №6-57цс15), від 11.11.2015 року (справа №6-9цс15), від 15.04.2015 року (справа №6-46цс15), та інші щодо застосування норм матеріального права.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стан дартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
За своїм статусом у суспільстві учас ники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених за коном заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, ви ходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
З урахуванням вищезазначеного та з метою повного захисту порушених прав позивача, суд доходить висновку про необхідність виходу за межі заявлених позовних вимог - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 24976730 та скасування державної реєстрації, а саме, запису про право власності №11437143, вчиненої на підставі рішення індексний номер 24976730.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Т
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.
Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976).
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень.
В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, документально підтверджені позивачем судові витрати - судовий збір, сплачений згідно квитанції №0.0.519577750.1 від 14.03.2016 року на загальну суму 551,21 грн., підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 11, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.
Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 10 травня 2016 року.

Суддя І.О. Верба