Справа № 813/6063/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Львів № 813/6063/15

18 год. 03 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2;

відповідача 1: представник Мисак О.В.;

відповідача 2: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУМВС України у Львівській області), Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Залізничний РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 24.12.2015 року, просить:

- визнати протиправним та скасувати як незаконний і необґрунтований наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 497 о/с від 15.07.2015 року в частині «Про звільнення» ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 15.06.2015 року на підставі п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- визнати протиправним та скасувати як незаконний і необґрунтований наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 654о/с від 16.09.2015 року в частині «Про звільнення» ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 15.07.2015 року на підставі п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- поновити ОСОБА_4 з 15.07.2015 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області;

- зобов'язати ГУМВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та час затримки видачі трудової книжки, починаючи з 15.07.2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України у Львівській області, що полягає у не ознайомленні ОСОБА_4 з наказом про звільнення та не видачі позивачу його копії, починаючи з 15.07.2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України у Львівській області, що полягає у не видачі ОСОБА_4 трудової книжки, починаючи з 15.07.2015 року по 05.11.2015 року;

- зобов'язати відповідача внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_4 НОМЕР_2 про поновлення на посаді з 15.07.2015 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.07.2015 року його було протиправно звільнено із займаної посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області. Про факт звільнення позивача було повідомлено усно, з наказом про звільнення ознайомлено не було, також не було надано його копію. Зазначає, що на день звільнення жодних доведених фактів порушення з боку позивача законодавчих актів та трудової дисципліни доведено не було. Стверджує, що з 15.07.2015 року по 05.11.2015 року йому не було видано трудову книжку. Також зазначає, що під час звільнення відповідачем 1 не отримано згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача та не вказано правової підстави звільнення позивача із займаної посади. Вважає, що відповідачем 1 без достатніх правових підстав прийнято рішення про звільнення позивача та винесено оскаржувані накази.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач 1 - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву. Зазначив про те, що накладенню на позивача дисциплінарного стягнення та звільнення з органів внутрішніх справ передував висновок службового розслідування. При службовому розслідуванні досліджувались факти та обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, а не доводилась його вина у вчиненні адміністративного правопорушення чи злочину. У процесі службового розслідування факт грубого порушення службової дисципліни та вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку доведена повністю. При службовому розслідуванні опитаний позивач відмовився від надання пояснення відповідно до ст. 63 Конституції України. При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховувалась тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо. Вказує, що дії з боку позивача, який є працівником правоохоронних органів, є неприпустимими. Обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок позивачем, підірвали авторитет правоохоронних органів. Крім того, зазначає, що з наказом № 1922 від 03.07.2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ позивача було ознайомлено під розписку 13.07.2015 року. Стверджує, що перед зверненням із даним позовом до суду позивач був зобов'язаний оскаржити дії посадових осіб ГУМВС України у Львівській області до вищестоящих службових осіб чи органу у порядку, визначеному Законом України «Про міліцію» та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України. Звертає увагу, що позивачем не оскаржуються висновки службового розслідування, яким було встановлено факт та обставини порушення ним трудової дисципліни, а також наказ № 1922 від 03.07.2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Також зазначив, що перед звільненням позивача з органів внутрішніх справ проведено його атестацію. Відповідно до атестаційного листа з липня 2014 року по липень 2015 року, атестаційна комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з ОВС України за порушення дисципліни.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив у його задоволені відмовити повністю.

Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Суд заслухав пояснення позивача та представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 10.08.2011 року. З 28.07.2014 року призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС» від 03.07.2015 року № 1922, за грубе порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, Наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81 та наказу МВС України від 15.05.2007 року № 157, що виразилось у причетності до скоєння кримінального правопорушення, підриву авторитету правоохоронних органів, формуванні негативної думки громадськості про вседозволеність та безкарність працівників міліції, відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України, на оперуповноваженого СКР Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС лейтенанта міліції ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до результатів атестування атестаційного листа від 13.07.2015 року ОСОБА_4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з ОВС за порушення дисципліни.

Наказом ГУМВС у Львівській області № 497 о/с від 15.07.2015 року «По особовому складу» на підставі наказу ГУМВС № 1922 від 03.07.2015 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 15.06.2015 року.

Наказом ГУМВС у Львівській області № 654 о/с від 16.09.2015 року «По особовому складу» частково змінено пункт наказу ГУМВС № 497 о/с від 15.07.2015 року, зокрема, дата звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ з 15.07.2015 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Загальними ознаками публічної служби є те, що це професійна діяльність осіб, які її обіймають, що здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань і функцій держави (органів державної влади), оплачується з державних коштів.

Проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством - Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (надалі - Положення), введеним в дію Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-ІV, - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про міліцію» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього ж Закону.

Згідно зі ст. 25 цього ж Закону, працівник міліції у межах повноважень, наданих цим же Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено поняття дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового i начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового i начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на ocіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ, згідно з цим Статутом. Звільнення зi служби осіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, як вид дисциплінарного стягнення передбачено пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та відповідно до статті 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ст.14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (далі - Інструкція № 230), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 2.1. Інструкції № 230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Судом встановлено, що підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з ОВС стало те, що 29.05.2015 року до ГУМВС України у Львівській області надійшла письмова заява громадянина ОСОБА_5 про вжиття заходів до невідомих йому осіб, які 29.05.2015 року о 02:00 у АДРЕСА_1, представившись працівниками міліції, вимагали та отримали від нього та його вітчима ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 грн. 30.05.2015 року за вказаним фактом Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області було розпочато кримінальне провадження № 0001404 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке в подальшому було передане до СВ ЛМУ ГУМВС. 18.06.2015 року було проведено впізнання, під час якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як осіб, які вимагали та отримали в нього вказані грошові кошти. Станом на 29.05.2015 року останні перебували на посадах оперуповноважених СКР Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та були працівниками міліції.

Обставини, достатні для накладення дисциплінарного стягнення, встановлені за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУМВС України у Львівській області від 03.06.2015 року № 1606 «Про призначення службового розслідування».

Висновком службового розслідування від 30.06.2015 року встановлено, що оперуповноважені СКР Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенант міліції ОСОБА_4 та лейтенант міліції ОСОБА_7 умисно, з корисливих спонукань, грубо порушили обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, положення Закону України «Про міліцію», вимоги наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81 та наказу МВС України від 15.05.2007 року № 157, що виразилось у причетності до вчинення кримінального правопорушення - шахрайства відносно громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Такі їх дії спричинили до підриву авторитету правоохоронних органів, що проявилось у формуванні негативної думки громадськості про вседозволеність та безкарність працівників міліції.

Суд зазначає, що стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі

Проаналізувавши наведені норми законодавства та оцінивши встановлені в ході судового розгляду обставини суд дійшов висновку про наявність факту скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, що виразилося у причетності до вчинення кримінального правопорушення - шахрайства відносно громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 грубо порушив обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, що проявилось у причетності до вчинення кримінального правопорушення. Вказаний вчинок належним чином зафіксовано, йому надано вичерпну оцінку в ході проведення службового розслідування, за результатами якого до позивача застосовано один з видів дисциплінарної відповідальності - звільнення з органів внутрішніх справ.

Суд дійшов висновку, що звільнення позивача проведено у відповідності до вставленого порядку, зокрема, службове розслідування за фактом порушення позивачем службової дисципліни проведено у місячний строк, а обставини вчинення проступку підтвердженні письмовими доказами, зокрема, поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а також начальника СКР Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_9, начальника СКЗ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_10

Крім того, суд зазначає, що пунктом 2.1. наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу» визначено, що до працівників, які порушують службову дисципліну і законність, допускають учинки, несумісні з перебуванням в органах внутрішніх справ, безвідповідально ставляться до виконання службових обов'язків, порушують законні права і свободи громадян, слід приймати безальтернативне рішення - звільнення з органів внутрішніх справ. До матеріалів справи долучено пам'ятку-застереження працівника органів внутрішніх справ України про спеціальні обмеження, передбачені законодавством України (а. с. 42), де є підпис позивача під текстом: з Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України ознайомлений і попереджений. Тобто, позивач знав вимоги чинного законодавства та позицію МВС з приводу безальтернативного звільнення за вчинені ним порушення.

Суд констатує, що відсутність протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, постанови чи вироку суду про визнання винним позивача за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за скоєння дисциплінарного проступку. Відтак, твердження позивача про те, що станом на день звільнення жодного процесуального рішення про визнання винним в інкримінованому правопорушенні не було і немає, судом не беруться до уваги.

Судом також береться до уваги та обставина, що позивачем не оскаржуються висновки службового розслідування, яким було встановлено факт та обставини порушення ним трудової дисципліни, а також наказ № 1922 від 03.07.2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Суд вважає безпідставним твердження відповідача 1 про те, що перед зверненням із даним позовом до суду позивач був зобов'язаний оскаржити дії посадових осіб ГУМВС України у Львівській області до вищестоящих службових осіб чи органу у порядку, визначеному Законом України «Про міліцію» та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України. Вказаними правовими актами встановлено не обов'язок, а право позивача оскаржувати дії чи рішення посадових осіб ГУМВС України у Львівській області до вищестоящих службових осіб чи органу, а безумовне право позивача на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади закріплено в ст. 55 Конституції України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем 1 переконують у безпідставності позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування наказу начальника ГУМВС України у Львівській області № 497 о/с від 15.07.2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 15.06.2015 року на підставі п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, наказу начальника ГУМВС у Львівській області № 654 о/с від 16.09.2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 15.07.2015 року на підставі п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Оцінюючи правові акти індивідуальної дії відповідача 1 на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що вони були прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Стосовно позовних вимог про поновлення позивача з 15.07.2015 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, зобов'язання ГУМВС України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та зобов'язання відповідача внести відповідні записи до трудової книжки позивача про поновлення на посаді з 15.07.2015 року суд зазначає, що такі ґрунтуються на твердженні про протиправність оскаржуваних наказів. Оскільки судом встановлено правомірність винесення вказаних наказів, підстави для задоволення адміністративного позову у цій частині відсутні.

Твердження позивача, що його звільнення проведено без згоди профспілкової організації, судом не враховуються, оскільки жодного доказу того, що він є членом первинної профспілкової організації, підпорядкованої Львівській області, позивачем суду не надано.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУМВС України у Львівській області, що полягає у не ознайомленні ОСОБА_4 з наказом про звільнення, не видачі позивачу його копії, починаючи з 15.07.2015 року, та у не видачі ОСОБА_4 трудової книжки, починаючи з 15.07.2015 року по 05.11.2015 року судом встановлено наступне.

Відповідно до абз. 2 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Позивач у адміністративному позові стверджує, що про факт звільнення його було повідомлено усно, з наказом про звільнення ознайомлено не було, також не було надано його копію. Також зазначає, що з 15.07.2015 року по 05.11.2015 року йому не було видано його трудову книжку.

Судом встановлено, що позивача звільнено із займаної посади наказом ГУМВС у Львівській області № 497 о/с від 15.07.2015 року «По особовому складу». Відповідачем 1 до матеріалів справи додано копію особової справи позивача, у якій відсутні докази ознайомлення позивача із наказом № 497 о/с від 15.07.2015 року про його звільнення із займаної посади, а також докази вручення позивачу копії наказу про звільнення. Не надано відповідачами будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних обставин і під час судового розгляду справи. Крім того, факт не ознайомлення позивача з наказом про звільнення та факт невидачі його копії встановлено постановою Залізничного районного суду м. Львова від 23.11.2015 року у справі № 462/7496/15-п, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.01.2016 року.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 порушено вимоги ст. 47 КЗпП України стосовно ознайомлення ОСОБА_4 з наказом про звільнення № 497 о/с від 15.07.2015 року та видачі його копії. Відтак, бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо не ознайомлення ОСОБА_4 з наказом про звільнення № 497 о/с від 15.07.2015 року та не видачі його копії слід визнати протиправною.

Також позивач стверджує, що відповідачем 1 не видано йому трудову книжку починаючи з дня звільнення по 05.11.2015 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до відповідача 1 із заявою від 21.10.2015 року про отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки та отримав трудову книжку у СКЗ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області 05.11.2015 року, що підтверджено розпискою про отримання трудової книжки (а. с. 44). Факт отримання позивачем трудової книжки 05.11.2015 року сторонами не заперечується.

Суд зазначає, що відповідно до статті 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. № 301, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Судом не береться до уваги твердження представника відповідача 1 про те, що до спірних правовідносин не застосовуються норми КЗпП України, оскільки вони регулюються спеціальними нормами Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Зазначені представником відповідача 1 нормативно-правові акти не містять норм, які б регулювали порядок ознайомлення працівника з наказом про звільнення та видачі трудової книжки, відтак, суд застосовує норми КЗпП України - правового акта, яким врегульовано питання спірних трудових правовідносин.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 порушено вимоги трудового законодавства щодо видачі позивачу в день звільнення належно оформленої трудової книжки та видано позивачу його трудову книжку із затримкою лише 05.11.2015 року.

Відтак, бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо не видачі ОСОБА_4 трудової книжки з 15.07.2015 року слід визнати протиправною.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 235 КЗпП України, п. п. 4.1. п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» суд дійшов висновку про необхідність зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області змінити дату звільнення ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на дату видачі йому трудової книжки та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки.

Такого ж правового висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в постанові від 07.10.2015 року (номер рішення у ЄДРСР 52261959).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника. У відповідності до ч. 3 п. 2 даного Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Судом встановлено, що позивача було звільнено із органів внутрішніх справ з 15.07.2015 року.

В матеріалах справи міститься довідка № 198 від 07.12.2015 року про доходи позивача станом на 01.11.2015 року, відповідно до якої грошове забезпечення з 01.05.2015 року по 30.06.2015 року становить 4374,93 грн..

Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає - 109,37 грн.

Період вимушеного прогулу позивача у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки з 16.07.2015 року по 05.11.2015 року (день отримання трудової книжки) складає 79 робочих днів днів.

Загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки складає 8640,23 грн., а саме: 79 (днів) х 109,37 грн. (розмір середньоденної заробітної плати).

Водночас, згідно з п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 2187,46 грн. підлягає негайному виконанню.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. Оскільки позивачем згідно із квитанціями № ПН2757 та № ПН723 сплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру (5 вимог) усього у розмірі 2436 грн. та враховуючи задоволення двох та часткове задоволення однієї вимоги немайнового характеру, суд присуджує на користь позивача 1218 грн. сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо не ознайомлення ОСОБА_4 з наказом про звільнення № 497 о/с від 15.07.2015 року та не видачі його копії, а також не видачі трудової книжки з 15.07.2015 року.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області змінити дату звільнення ОСОБА_4 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на дату видачі йому трудової книжки.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Ген. Григоренка, 3, м. Львів, 79007, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки з 16.07.2015 року по 05.11.2015 року у розмірі 8640 (вісім тисяч шістсот сорок) грн. 23 коп.

В частині стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 2187 (дві тисячі сто вісімдесят сім) грн. 46 коп. постанова суду виконується негайно.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 13.05.2016 року.

Суддя Клименко О.М.