Справа № 2а-2395/11
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-2395/11

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Погрібний С.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 15 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання права на додаткову пенсію у зв'язку зі шкодою, завданою здоров'ю, зобов'язання провести перерахунок призначеної пенсії з урахуванням додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

06.04.2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 14.10.2014 року просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при нарахуванні та виплаті йому, в період з 01 січня 2000 року до 31 жовтня 2008 року та з 01 липня 2013 року, як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС ІІ категорії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у зв'язку з застосуванням з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2007 року постанов Кабінету Міністрів України №831 від 26.07.1996 року, № 01 від 03.01.2002 року та застосуванням з 01 січня 2008 року по 31 жовтня 2008 року і з 01 липня 2013 року статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 року, визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста ОСОБА_3 при нарахуванні та виплаті позивачу, як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в частині застосування, в період з 01 листопада 2008 року по 30 червня 2013 року, статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону N 107-VІ від 28.12.2007 року, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області провести перерахунок пенсії, як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, з урахуванням його права на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та, починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, при розрахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, утриматися від порушення права позивача, як постраждалого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської щодо ненарахування та невиплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період з 01 січня 2000 року по 30 квітня 2008 року та починаючи з 01 липня 2013 рок; визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси щодо ненарахування та невиплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період з 01 травня 2008 року по 30 червня 2013 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області нарахувати та виплатити щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком починаючи з 01 січня 2000 року з урахуванням раніше виплачених сум.

31.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду першої інстанції.

17.11.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду першої інстанції.

В своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

У звязку з викладеним в апеляційних скаргах ставиться питання про скасування постанови Приморського районного суду м.Одеси від 15.10.2014 року та прийняття нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2С залишити без задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено , що позивач перебуває на обліку в органах ПФУ з 28.06.1991 року та отримує пенсію за віком. (а.с. 5)

ОСОБА_2 з 01 травня 2008 року по 30 квітня 2008 року й з 01 липня 2013 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області та з 01 травня 2008 року по 30 червня 2013 року - в Управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси.

Згідно посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії А №078836, виданого 17 грудня 1992 року (а.с.7), позивач віднесений до осіб ІІ категорії, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання додаткової пенсії відповідно до ч.1 ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Під час розгляду справи по суті, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не можуть бути обмежені у часі та посилався на ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", де зазначено , що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів зазначає, що норми статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки стосуються вже нарахованих та не виплачених сум пенсій, а предметом даного позову є питання перерахунку та виплати пенсії пенсійним органом.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що позовні вимоги про перерахунок додаткової пенсії були заявлені ОСОБА_2 у квітні 2005 року, до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (набрав чинності з 1 вересня 2005 року; далі - КАС України), у порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України. Статтею 257 Цивільного кодексу України було визначено, що загальна позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки.

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції 14.04.2006 року, в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду справи, питання дотримання строку звернення до адміністративного суду сторонами не порушувалося, судові рішення ухвалені по суті позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2011 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду суду необхідно було, окрім іншого, визначити строк позовної давності.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Це, зокрема, означає, що набрання чинності новим законом за загальним правилом не скасовує обов'язки, які виникли на основі закону, що втратив чинність, і на момент набрання чинності новим законом залишилися невиконаними. Судовий захист від такого невиконання гарантується частиною першою статті 55 Конституції України. Скорочення строків звернення до суду з приводу обов'язків, що на момент такого скорочення залишилися невиконаними, фактично пом'якшує (скасовує) відповідальність суб'єкта владних повноважень. Однак таке пом'якшення (скасування) допускається лише щодо відповідальності фізичних осіб (рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99). Тому, з метою дотримання вимог статті 58 Конституції України та принципу верховенства права (юридичної визначеності) щодо вимог фізичної (юридичної) особи до суб'єкта владних повноважень, які виникли до скорочення строків звернення до суду, судам належить застосовувати строки, що діяли до такого скорочення.

Зважаючи на зазначене, в даному випадку до виниклих правовідносин повинен застосовуватись трирічний строк позовної давності, встановлений положеннями ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2С підлягають розгляду з 06.04.2002 року.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно положень ч.1 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 (у редакції Закону України від 12.01.2005 року), особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком до 01.01.2002 року встановлювався Постановою Кабінету Міністрів України №342 від19.03.1996 року та Постановою Кабінету Міністрів України № 831 від 26.07.1996 року та становив 16,62 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категорія пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» мінімальна пенсія встановлювалась у розмірі 19,91 грн.

Позивач зазначає, що додаткова йому пенсія була призначена та виплачувалась у період з 01.01.2000 року по 30.09.2003 року у розмірі 4,98 грн.; у період 01.10.2003 року по 01.10.2005 року у розмірі 5,97 грн.

Разом з тим, у своїй позовній заяві ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право на отримання додаткової пенсії, встановленої ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте, розмір мінімальної пенсії за віком став дорівнювати прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність після прийняття Закону України від 23 грудня 2004 року № 2291-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в якому частина першої статті 28 викладена в такій редакції: «Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом».

Зазначені зміни до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» набрали чинності з 12.01.2005 року.

Враховуючи те, що зазначена норма Закону набрала чинності 12 січня 2005 року, то саме з цього моменту позивачу підлягає перерахунку додаткова пенсія, передбачена ст. 51 Закону №796 з урахування розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2008 року, внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та, зокрема, ч.1 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладена у наступній редакції : «Особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційним положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року Прикінцеві положення Закону доповнено пунктом 4, відповідно до якого встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України 06 липня 2011 року прийнято постанову за №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розміри пенсій для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 23 липня 2011 року.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Аналогічні положення зазначені і в пункті 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

Згідно з абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З правового аналізу вказаних Законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та роз'яснень Конституційного Суду України випливає, що в періоди з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 22 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року розмір зазначеної додаткової пенсії визначається Кабінетом Міністрів України.

Однак, починаючи з 01.01.2014 року, Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року, в редакції Закону України від 06.07.2014 року № 1534-18, не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема статті 51 даного Закону.

Проте, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014 року встановлено, що норми і положення ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01.01.2014 року до набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», тобто до 03.08.2014 року, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.01.2015 року вступив в силу Закон України Про Державний бюджет України на 2015 рік» у п.9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування

Узагальнюючи все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_2 має право на додаткову пенсію, встановлену ч.1 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) у наступні періоди: з 12.01.2005 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 22.07.2011, з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання права на додаткову пенсію у зв'язку зі шкодою, завданою здоров'ю, зобов'язання провести перерахунок призначеної пенсії з урахуванням додаткової пенсії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області в частині нарахування та виплати додаткової пенсії ОСОБА_2 у періоди з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2008 року; та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та №01 від 03.01.2002 року, а також ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28.12.2007 року.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси в частині нарахування та виплати додаткової пенсії ОСОБА_2 в період з 01 листопада 2008 року по 22 липня 2011 року у розмірі, встановленому ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28.12.2007 року

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову пенсію у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди: з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року; з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2008 року; з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням виплачених сум.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову пенсію у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 листопада 2008 року по 22 липня 2011 року з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 01 січня 2000 року по 05 квітня 2002 року залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В.Бойко

Суддя: Т.М.Танасогло

Суддя: О.В.Яковлєв