Справа № 653/751/16-а
Суддя: Шарко Н. А.
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/751/16-а
Провадження № 2-а/653/31/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

04.05.2016 м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - Карпенко І.Д.,

представників відповідача - Голуб М.Ю., Бондарєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у Генічеському районі Херсонської області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3, діючий в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Генічеському районі Херсонської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 з 01 січня 2015р. у розмірах, відповідно до чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 проживала на території АР Крим у м. Саки. З листопада 1993р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. Постановою Сакського міськрайонного суду АР Крим від 23 жовтня 2013р. зобов'язано управління ПФУ у м. Саках та Сакському районі в АР Крим призначити та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за віком з 12 серпня 2013р. З 01 січня 2015р. виплату пенсії припинено.

02 грудня 2015 р. ОСОБА_4, через свого представника - ОСОБА_3, звернулась до управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області із заявою про поновлення виплати пенсії за віком (Додаток 2 до Порядку № 22-1)., однак відповідач виплату пенсії не поновив. Вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що станом на день подання заяви про поновлення пенсії між Україною та державою Ізраїль, у сфері пенсійного забезпечення громадян України, які прийняті на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль не укладались. Крім того позивач подала заяву про поновлення виплати пенсії не особисто, як того передбачає законодавство, а через представника та не надала оригінали документів. Тому відмова є обґрунтованою та відповідає вимогам законодавства.

Заслухавши доводи відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, яка з листопада 1993р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Постановою Сакського міськрайонного суду АР Крим від 23 жовтня 2013р. у справі за №115/5109/13-а, залишеного без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2013р. позов ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у м. Саках та Сакському районі АР Крим про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії відповідача протиправними та зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Саках та Сакському районі АР Крим призначити та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за віком з 12 серпня 2013р.

З 01 січня 2015р. виплату пенсії ОСОБА_4 припинено.

02 грудня 2015р. представник позивача за довіреністю звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_4

Відповідачем була розглянута вказана заява, та 10 грудня 2015 року листом за №4000/01-03, позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком, у зв'язку з відсутністю укладеної угоди між урядом України та Урядом держави Ізраїль, а також у зв'язку з тим, що заява подана не особисто позивачем та відсутні документи, що підтверджують факт проживання її на території АР Крим.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного кодексу України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до пункту 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 цього Закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 вищевказаного Закону щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України №15-рп/2000 від 14 грудня 2000р. закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області у поновленні позивачу виплати пенсії за віком у зв'язку із постійним проживанням в державі Ізраїлі є неправомірною, оскільки суперечить Конституції та законам України.

Крім того, посилання у вказаному листі №4000/01-03 від 02 грудня 2015 р. на те, що заяву подано представником, як на підставу відмови у поновленні пенсії, суд вважає безпідставними, оскільки неможливість особисто з'явитись до органу, що здійснює призначення пенсії, не може бути підставою для обмеження конституційного права позивачів, як громадян України, на пенсійне забезпечення.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що відсутні відомості про взяття ОСОБА_4 на облік в управлінні Пенсійного фонду України у м. Саках та Сакському районі АР Крим, та виплати їй пенсії, оскільки, судовим рішенням зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Саках та Сакському районі АР Крим призначити та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за віком з 12 серпня 2013р., а тому вказані обставини у силу ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню, а рішення суду є обов'язковим до виконання на усій території України.

З огляду на те, що ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплати сум пенсії, на яку пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, суд вважає, що виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з 01 січня 2015 року, що повністю відповідає заявленим позовним вимогам.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163 КАС України,

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Генічеському районі Херсонської області поновити виплату пенсії ОСОБА_4 з 01 січня 2015р., у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд.

Суддя Н. А. Шарко