Справа № 135/602/16-а
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № № 135/602/16-а
Провадження у справі № 2-а/135/9/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 Ладижинський міський суду Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Білодіда П.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Чудак Т.А., Кулеші Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижині Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області про визнання неправомірною бездіяльність суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області щодо відмови у виплаті їй пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 01 червня 2015 року по 17 вересня 2015 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області виплатити призначену пенсію за віком за період з 01 червня 2015 року по 17 вересня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 травня 2015 року по теперішній час вона перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області отримую пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після настання пенсійного віку та призначення пенсії вона працювала на посаді спеціаліста 1 категорії прокуратури м. Ладижина та була звільнена з 17 вересня 2015 року. Дана посада віднесена до посад державних службовців. Пенсію позивачу почали виплачувати лише після звільнення з роботи, тобто з 17 вересня 2015 року. З приводу поновлення з 1 червня 2015 року, нарахування та виплати їй пенсії 28 січня 2016 року позивач звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині. Проте, управлінням Пенсійного фонду України у м. Ладижині листом від 5 лютого 2016 № З-В відмовлено позивачу у виплаті пенсії за період з 1 червня по 17 вересня 2015 року та мотивовано своє рішення тим, що «в зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-УІІ, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року внесено зміни до статті 47, що стосуються порядку виплати пенсії, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» пенсія не виплачується. А після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється. Пунктом 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що до пенсійного забезпечення» з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо призначення спеціальних пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу», а не особливий порядок виплати пенсії передбачений статтею 47 (в редакції Закону №213-УП) про «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Цей пункт не відміняє особливий порядок раніше призначених пенсій за цим законом, а стосується лише призначення нових пенсій по Закону України «Про державну службу». Тому підстав для виплати пенсії за вказаний період немає». Однак, вважає, що зазначена відповідь є незаконною, оскільки суперечить чинному законодавству, а відмова у виплаті раніше призначеної пенсії грубо порушує конституційні права позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідач у визначений строк надав суду свої заперечення, у яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-УІІІ від 02 березня 2015 року внесено зміни, зокрема, і до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". А саме, абзац другий частини першої статті 47 замінено п'ятьма абзацами такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій. осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України". "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення".

Відповідний закон набрав чинності з 01 квітня 2015 року. Також, згідно Розділу III "Прикінцеві положення" зазначеного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів. Позивач по 17 вересня 2015 року була працівником прокуратури - держслужбовець, а відповідно - працювала на посаді та умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

Враховуючи зазначене, з 03 травня 2015 року призначена позивачу пенсія не виплачувалася на виконання ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02 березня 2015 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача Чудак Т.А. та Кулеша Т.В. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні щодо позову.

З'ясувавши позиції сторін, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч.3 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13.05.2015 року Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до абзацу сьомого пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.06.2001 року №10-рп/2001 Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права.За Конституцією України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконанняКонституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1,3 статті 116).

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу призначена та виплачується пенсія за віком.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону від 02 березня 2015 року, яка набрала чинності з 01 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України, «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працювала позивач до 17 вересня 2015 року, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2015 року.

Разом з тим, згідно пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу».

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Особи, які підпадають під дію вказаних Законів України, зокрема Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи, що з 01 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач по 17 вересня 2015 року, не дає право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону відсутні.

За таких обставин, позивач має право на отримання пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» з 01 червня 2015 року по 17 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 87, 94, 183-2, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 червня по 17 вересня 2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 червня по 17 вересня 2015 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551, 20 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя