Справа № 468/254/16-а
Суддя: Янчук С. В.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/254/16-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 року Баштанський районний суд в складі головуючого по справі судді Янчук С.В, при секретарі Шевчук Н.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейської другої роти другого батальйону УПП м.Миколаєва ОСОБА_2, відділу превентивної діяльності Головного у правління поліції в Миколаївській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказав, що постановою від 02.03.2016 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 425 гривень. Позивач вважає дану постанову необґрунтованою та незаконною з наступних підстав: 02.03.2016р. позивача в м. Миколаєві на Жовтневому проспекті було зупинено працівниками поліції, які наздогнали його після здійснення повороту з вулиці Артема на проспект. Позивачу було вказано на порушення ПДР,а саме здійснення повороту на заборонений сигнал світлофору на червоне світло. З вказаним позивач не погодився та пояснив, що поворот здійснив лише коли впевнився в зеленому світлі світлофору. При цьому в його машині знаходився пасажир ОСОБА_3Ю, який був свідком вказаних подій.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявилася, до суду надійшла позовна заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача відділу превентивної діяльності Головного у правління поліції в Миколаївській області до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином рекомендованим повідомленням. До суду надійшло заперечення відповідно, до якого позов не визнають та пояснив, що водій ОСОБА_1 зупинився на законну вимогу працівника поліції, надав документи та після встановлення факту порушення на нього було складено протокол, який порушник підписав та отримав копію протоколу та постанови. Водій ОСОБА_1 не стежив за дорожньою обстановкою ,не помітив перемикання з зеленого кольору на забороняючий та не зреагував належним чином, хоча був зобовязаний це зробити і здійснив рух перехресті, навіть не намагаючись знизити швидкість та гальмувати. Таким чином, інспектор патрульної поліції врахував всі обставини та правомірно виніс постанову та виходячи з цього, просили відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи (копію постанови в справі про адміністративне правопорушення, серії ПС1 №959999; пояснення водія ОСОБА_1А.), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, тобто ч. 2 ст. 71 КАС України встановлює презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує. Крім того, ч. 4 ст. 71 КАС України зобовязує субєкта владних повноважень надати всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій субєкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 02.03.2016 року на позивача було складено постанову за порушення останнім вимог п. 8.7.3е ПДР, після чого відповідач виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Працівником поліції при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були належним чином та вчасно, залучені поняті та зібрані інші належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення (без допомоги працівника поліції) позивачем правил дорожнього руху та невідповідність його пояснень дійсним обставинам справи. Тобто, на підтвердження дійсної наявності фактів, викладених в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем на розгляд суду не було надано жодних доказів (пояснень свідків, зафіксованих показів спеціальних приладів), натомість, навпаки, при розгляді справи в суді встановлено, що позивач за обставин, викладених в поясненні про адміністративне правопорушення та постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, не здійснював порушення правил дорожнього руху за вказаних вище обставин, що відповідачами не спростовано і, в такому випадку, дії позивача не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в даному випадку не надав до суду допустимих достатніх фактичних даних (фіксація технічними засобами та ін.) на підтвердження правомірності винесення постанови, яка оскаржується фізичною особою, сама постанова не є достатньою підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності і доказом вини позивача, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх та допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №-14 "Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Дані обставини не були спростовані відповідачем, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. З боку відповідача належних і допустимих доказів про конкретне вчинення правопорушення позивачем суду не надано і таких в суді не добуто.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесена працівником поліції ОСОБА_2, не відповідає вимогам законодавства, щодо процедури притягнення до адміністративної відповідальності та обґрунтованості притягнення особи до відповідальності та доведеності субєктом владних повноважень правомірності вчинених дій, що є підставою для її скасування.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, так як відповідно до вимог ст. 288 ч. 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення - особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов - задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС1 №959999 року від 02 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.

Згідно с.171-2 КАС України, рішення місцевого загального суду, як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: