Справа № 308/3180/16а
Суддя: Дякович Віктор Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року Справа № 876/2932/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника відповідача Самолюка В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року по справі №308/3180/16-а за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення з України, -

В С Т А Н О В И В:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом, яким просив примусово видворити з України громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження на підставі п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Афганістану ОСОБА_1 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як 12 місяців.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: примусово видворено громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано для забезпечення примусового його видворення.

Представник ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 перебував на території України на законних підставах відповідно до посвідки про тимчасове перебування, строк якої закінчується 26 листопада 2016 року. Крім того, зазначає, що під час вирішення питання про примусове його видворення судом не враховано, що особа не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Таким чином, судом першої інстанції не надано оцінки існуючим загальновизнаним офіційним документам щодо обґрунтованості побоювань ОСОБА_1, що його життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту в разі повернення до Афганістану.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянин Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 27 березня 2016 року був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словаччину поза межами пункту пропуску, про що складено протокол про адміністративне затримання. При цьому документів, що посвідчують його особу, на момент затримання, відповідач не мав.

27 березня 2016 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Олійником А.В. прийнято рішення про примусове повернення громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України у термін до 28 березня 2016 року (а.с.7).

Згідно статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (№3773- VI) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

На час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач родичів та близьких громадян України не мав, документи в міграційній службі не реєстрував, трудовою діяльністю не займався, дозволу на працевлаштування не мав, дозвіл на право перебування на території України йому також не надавався, відносно нього було прийнято рішення про повернення за межі України.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16 березня 2012 року «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», судам слід мати на увазі, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворені з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Тобто з частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається з матеріалів справи 27 березня 2016 року Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України у термін до 28 березня 2016 року (а.с.7). У вказаний строк відповідач Україну не покинув, відтак є всі підстави для примусового видворення в судовому порядку.

Щодо доводів апелянта про те, що його життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту в разі повернення до Афганістану колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано доказів, що свідчили б про наявність підстав визначених ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Дана позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18.02.2015 року у справі №К/800/66822/14, від 31.03.2015 року у справі №К/800/48862/13.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач перебував на території України на законних підставах відповідно до посвідки про тимчасове перебування, строк якої закінчується 26 листопада 2016 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Процедуру розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок визначено Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Наказ Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 р. № 681 (далі Порядок №681).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявність у відповідача посвідки на тимчасове проживання не є безумовною підставою, що надає особі право на тимчасове перебування на території України, оскільки легальність та правомірність її отримання має підтверджуватися іншими документами, що стали підставою для видачі такої посвідки, як то заява зацікавленої особи, рішення уповноваженого органу тощо.

В свою чергу відповідачем не доведено наявність відповідного рішення, заяви, або будь-якого іншого документа, окрім самої посвідки, що могли б підтвердити правомірність видачі громадянину Афганістану посвідки на тимчасове проживання іноземця. Дана позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 року у справі №К/800/47187/14.

Враховуючи те, що у відповідача відсутні належним чином оформлені дозволи на право перебування на території України, відносно нього було прийнято рішення про повернення за межі України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач правомірно прийняв рішення про примусове повернення із України громадянина Афганістану ОСОБА_1.

Доводи апелянта про те, що відповідач був позбавлений можливості добровільно залишити територію України через своє адміністративне затримання, де він знаходився до 30 березня 2016 року, а тому виконати рішення в термін до 28 березня 2016 року він не мав змоги, судом до уваги не беруться з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин Афганістану ОСОБА_1, вже притягався до відповідальності за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску без документів, що посвідчують особу. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року його, примусово видворено за межі території України. Однак, як вбачається з листа Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 22 квітня 2016 року №04-03/206, громадянин Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 утримувався в ПТПІ на підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2014 року з 10.12.2014 року. 11.11.2015 року звільнений з пункту у зв'язку із закінченням терміну утримання. З того періоду і до моменту затримання відповідач мав можливість покинути територію України, засоби для цього він мав, що підтверджується протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів (а.с.5), однак цього не зробив. 27 березня 2016 року він знову незаконно намагався перетнути державний кордон, що свідчить про його стійкий умисел нелегально потрапити до країн Євросоюзу.

Дані обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виїзду за межі України, а тому покликання апелянта на те, що відповідач був позбавлений можливості добровільно залишити територію України через своє адміністративне затримання є безпідставними.

Щодо розгляду позовних вимог про затримання іноземця чи особи без громадянства, то необхідно звернути увагу на те, що відповідно до абзацу третього частини другої статті 162 КАС України суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, установлених законом.

Однак КАС України та інші закони України не надають право цим суб'єктам владних повноважень на звернення до адміністративного суду з позовом про затримання іноземця чи особи без громадянства, тому й адміністративний суд позбавлений компетенції стосовно розгляду такого позову.

Таким чином, оскільки законодавством не встановлено право суб'єктів владних повноважень на звернення до суду з вимогами про затримання іноземця чи особи без громадянства і адміністративним судам не надано компетенції щодо вирішення таких справ, то у разі подання такого позову адміністративний суд повинен відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 КАС України відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі або згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України закрити провадження у справі. Дана позиція висловлена в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 16.07.2013 року №986/12/13-13.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду в частині затримання громадянина Афганістану ОСОБА_1 для забезпечення примусового його видворення та закриття провадження у справі в цій частині у зв'язку з неналежністю розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України та залишення решти позовних вимог без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 193, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 206, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року по справі №308/3180/16-а в частині затримання для забезпечення примусового видворення громадянина Афганістану ОСОБА_1 - скасувати і провадження у справі в цій частині закрити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено 05 травня 2016 року.