Справа № 2-а-4164/11
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4164/11
Провадження №
ПОСТАНОВА

іменем України

07.07.2011 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є інвалідом війни ІІ групи. Він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому державної пенсії, яка відповідно до Постанови КМУ № 894 від 13 липня 2004 року повинна збільшуватись на 12 % і відповідно до Постанови КМУ № 1293 від 27 грудня 2005 року у 3,5 рази, але відповідач відмовив йому у здійсненні такого перерахунку.

Враховуючи викладене та посилаючись на норми закону, позивач просив суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснити йому перерахунок і забезпечити виплату державної пенсії відповідно до Постанови КМУ № 894 від 13 липня 2004 року зі збільшенням на 12 % і відповідно до Постанови КМУ № 1293 від 27 грудня 2005 року зі збільшенням у 3,5 рази.

Ухвалою судді від 16 червня 2011 року позовні вимоги в частині, що стосуються перерахунку пенсії з 01 грудня 2010 року по 09 грудня 2010 року залишено без розгляду, в іншій частині, тобто з 10 грудня 2010 року відкрито провадження.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач надав суду письмові заперечення, зазначаючи, що при здійсненні нарахування позивачу щомісячної соціальної державної допомоги як постраждалому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інваліду ІІ групи захворювання, повинні застосовуватись положення ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», також положення Постанови КМУ № 894 від 13 липня 2004 року та Постанови КМУ № 1293 носять разовий характер, так як стосуються підвищення пенсії, а не надбавок до неї, які нараховуються на постійній основі.

Суддя, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом ІІ групи захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку у відповідача. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року, було зобовязано відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію відповідно до ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пп. 4 п. 2.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України за № 8-2 від 30 квітня 2002 р. (у редакції Постанови правління за № 5-5 від 25 лютого 2008 р.), одним із основних завдань Управління є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюють за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про підвищення йому пенсії відповідно до Постанов КМУ № 894 від 13 липня 2004 року та № 1293 від 27 грудня 2005 року, проте відповідач відмовив йому у цьому.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 розділу VIII вказаного Закону встановлено пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VІ, було змінено положення статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках: по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VІ. Згідно з п. 5 вказаного рішення положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Пунктом 6 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004 року № 894 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачалося збільшення з 01 вересня 2004 року на 12 відсотків пенсії, призначені відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2005 року № 1293 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено збільшення пенсії, призначеної відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 3,5 рази - пенсію по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та у 2,5 рази - пенсію по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках.

Вищевказане збільшення стосувалося виключно перерахунку, пенсій, які призначалися і перераховувалися відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

Розрахунок пенсій громадянам відповідно до Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснювався з розрахунку мінімального розміру пенсії.

Постанова Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004 року № 894 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанова Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2005 року № 1293 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» носили разовий характер та підлягали виконанню відповідно у 2004 та 2006 роках.

Суд вбачає, що порушення прав та інтересів позивача, які, на його думку, мали місце на даний час законодавчо необґрунтовані. Регулювання спірних правовідносин здійснюється за іншими нормативними актами та за іншими редакціями нормативних актів і на час звернення до суду порушення з боку відповідача щодо невиплати позивачеві в належному розмірі основної і додаткової пенсії відповідно до законодавства відсутні. Тобто, зазначені позивачем порушення не існують на теперішній час, що зумовлює і відсутність порушеного права, яке б підлягало судовому захисту.

Призначення або перерахунок певного виду пенсії здійснюється виключно за волевиявленням особи, яка має право на відповідний вид пенсії у формі подання заяви до уповноваженого органу, в межах компетенції якого вирішуються зазначені питання.

Наявні порушення з боку відповідача прав позивача вже захищені та відновлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року.

З огляду на наведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем повною мірою реалізовувалося його право на отримання певного виду пенсії або певного підвищення до пенсії. Тобто, в оскаржуваний період позивач отримував як основний, так і додатковий вид пенсії у відповідності до діючого в спірний період законодавства. А отже, відмова Відповідача у здійсненні позивачу підвищення пенсії згідно з Постановами КМУ № 894 від 13 липня 2004 року та № 1293 від 27 грудня 2005 року є правомірною, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції від 22 грудня 1995 року, яка набрала чинності 02 січня 1996 року), встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно із Законом України від 05 жовтня 2005 року N 2939-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»зазначені норми викладено в новій редакції. Відповідно до цього Закону пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в таких розмірах: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»цей Закон набирає чинності з 1 січня 2006 року.

Вказані норми протягом 2006 - 2010 років змін не зазнавали, неконституційними не визнавались, отже, підлягають застосуванню з часу набрання ними чинності.

Як вбачається з позову, щомісячне підвищення до пенсії позивачу, як інваліду війни I групи, виплачувалося з розрахунку 50% прожиткового мінімуму, встановленому на відповідний рік, тобто в повному обсязі та з урахуванням вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується відповідачем, що здійснюючи нарахування та виплату доплат до пенсії позивачу, діяв на підставі, у межах повноважень передбачених нормативно-правовими актами, чинними на час проведення виплат.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 19, 46, 92 Конституції України, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 49, 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 894 від 13 липня 2004 року, Постановою КМУ № 1293 від 27 грудня 2005 року, ст.ст. 2, 4, 7, 9, 14, 23, 86, 94, 158-163, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя