Справа № 813/6363/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року № 813/6363/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Булавко О.З.

з участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

від відповідача - Матвіїв І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Львівській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

в с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Львівській області про, з урахування збільшених позовних вимог, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 08.09.2015 року за №, рішення про застосування штрафних санкцій від 16.10.2015 року за №/15945 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2015 року за №Ф-/15946.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідачем в акті перевірки не підтверджено обставини порушень в частині заниження суми єдиного соціального внеску. Також, позивач звертає увагу суду на те, що вартість сплачених комунальних послуг за приміщення самостійно виключено зі складу витрат. Крім того, зазначає про те, що вартість ліцензії правомірно віднесено до складу валових витрат. Розрахунок єдиного соціального внеску, вважає позивач, повинен здійснюватися на підставі річної податкової декларації.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених міркувань, просять позов задовольнити.

В запереченні на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем безпідставно включено до складу валових витрат витрати понесені у зв'язку з придбанням товарно-матеріальних цінностей, придбанням ліцензії та зі сплатою комунальних послуг. Також, платнику податків, на думку контролюючого органу, правомірно встановлено порушення, у результаті якого занижено суми єдиного внеску.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами планової виїзної документальної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 21.01.2014 року по 31.12.2014 року ДПІ у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області 10.08.2015 року складено акт за №308/33/13-07-17-01/НОМЕР_1 та прийнято:

- рішення від 08.09.2015 року за №/14016, яким застосовано штрафні санкції у сумі 3606 грн. 96 коп.;

- вимогу про сплату боргу від 08.09.2015 року за №/14014, якою вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 36069 грн. 95 коп.;

- податкове повідомлення-рішення за № від 08.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11072 грн. 63 коп., в тому числі за основним платежем 8858 грн. 10 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2214 грн. 53 коп.

За результатами адміністративного оскарження контролюючим органом відкликано згадані вимогу та рішення і надіслано рішення за №/15945 від 16.10.2015 року, якими застосовано штрафні санкції в сумі 1803 грн. 48 коп., та вимогу за №Ф-/15946 від 16.10.2015 року, якою вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 36069 грн. 65 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Що стосується грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Як вбачається з акта перевірки в основу таких висновків були покладені обставини з приводу завищення валових витрат за 2014 рік на суму 59054 грн. 00 коп. в порушення підп.177.4.4, підп.177.4.2, підп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України та складались з:

- завищення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей;

- безпідставного включення до складу валових витрат витрат пов'язаних зі сплатою ліцензії;

- завищення витрат в частині оплати комунальних послуг.

У відповідності до положень підп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України, в редакції чинній з 01.01.2015 року, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.2 цього ж пункту передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу).

Як передбачено підп.177.4.1 згаданого пункту до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Щодо завищення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається зі змісту акта перевірки контролюючим органом констатовано лише сам факт завищення згаданих витрат без покликання на первинні бухгалтерські документи.

У відповідності до положень абзацу 2.3.2.2 підп.2.3.2 п.2.3 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013року за №395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за №607/23139, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема, зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Відсутність покликань у акті перевірки на зазначену інформацію, зокрема, на первинні бухгалтерські документи і документи податкової, бухгалтерської звітності, позбавляє суду можливості перевірити висновки контролюючого та дозволяє констатувати факт невідповідності спірного рішення у цій частині критерію обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України).

Більше того, позивачем надано первинні бухгалтерські документи та документи бухгалтерської звітності, які спростовують порушення податкового законодавства, яке полягало у завищенні витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей.

Щодо завищення витрат в частині оплати комунальних послуг.

Згідно договору оренди від 31.03.2014 року укладеного з ПП «Опіум» позивач орендує 187,1 кв.м, однак згідно квитанцій за комунальні платежі сплатив за все підвальне приміщення, частина якого, а саме 195 кв.м, перебуває в оренді фізичної особи підприємця ОСОБА_6

При цьому, контролюючим органом не взято до уваги, що позивачем самостійно виключено зі складу витрат вартість сплачених комунальних послуг за приміщення, які не використовуються в господарській діяльності, у сумі 40951 грн. 90 коп., підтвердженням чого є Книга обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (а.с.110 том І).

Відтак, контролюючим органом під час здійснення перевірки виключено зі складу валових витрат витрати, які вже були виключені позивачем самостійно, що вказує на протиправність дій суб'єкта владних управлінських функцій.

Особливу увагу слід звернути і на те, що контролюючий орган під час проведення перевірки щодо сплати податку на доходи фізичних осіб застосував норми Податкового кодексу України, які набрали чинність з 01.01.2015 року, та не стосувались періоду за який проводилась перевірка.

З приводу безпідставного включення до складу валових витрат витрат пов'язаних зі сплатою ліцензії слід зазначити таке.

За період 2014 року позивачем сплачено вартість ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Дані витрати були віднесені до валових витрат.

При цьому, судом застосовуються норми Податкового кодексу України, які діяли у періоді що перевірявся.

Згідно із п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до операційної діяльності згідно з розділом ІІІ ПК України.

Пункт 138.1 ст.138 ПК України (в редакції чинній у перевіреному податковому періоді) встановлював, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат, які визначаються пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з п.138.5, підп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.138.11, п.138.12 цієї статті, п.140.1 статті 140 і ст.141 цього Кодексу

крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Пункт 138.10 ПК України визначає які витрати відносяться до складу інших витрат включаються.

Підпункт 138.10.6 п.138.10 ст.138 ПК України визначає «Інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг».

Підпункт «ж» пп.138.10.6 п. 138.10 ст. 138 ПК України (в редакції 2014р.) визначав чітко, що до таких витрат відносяться витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом І цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів).

Таким чином, ліцензію з терміном дії понад один рік можна вважати основним засобом, оскільки вона відповідає критеріям визначеним п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України як невиробничий основний засіб очікуваний строк корисного використання (експлуатації) якої з дати введення в експлуатацію становить понад один рік. Тому вартість такої ліцензії підлягає амортизації у складі нематеріальних активів і включена до складу витрат операційної діяльності бути не може.

В свою чергу, оскільки витрати на придбання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями не можуть бути амортизовані, бо така видається лише на один рік, то витрати на її придбання є «Іншими витратами звичайної діяльності», які чітко передбачені «ж» пп.138.10.6 п. 138.10 ст.138 ПК України.

Жодна норма ПК України не встановлює прямої заборони суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі на загальній системі оподаткування на формування витрат з вартості ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями на один рік.

Як наслідок висновок контролюючого органу про безпідставне включення до складу валових витрат витрат пов'язаних зі сплатою ліцензії не відповідає нормам чинного законодавства, які діяли у періоді, що перевірявся.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що правомірність визначення контролюючим органом суми основного платежу з податку на доходи фізичних осіб не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Як наслідок протиправним є застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

За таких обставин, суд вважає, що контролюючий орган з порушенням норм чинного законодавства збільшив суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Що стосується вимоги про сплату боргу.

Як вбачається зі змісту акта перевірки на визначення недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вплинули:

- висновки контролюючого органу з приводу заниження чистого оподатковуваного доходу;

- висновки з приводу заниження нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

Висновки про заниження чистого оподатковуваного доходу ґрунтувались на висновках про завищення валових витрат за 2014 рік на суму 59054 грн. 00 коп., які не знайшли свого підтвердження під час дослідження судом правомірності збільшення суми основного платежу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Як наслідок, не може вважатись правомірним визначення відповідачем суми недоїмки з єдиного соціального внеску в цій частині.

Щодо висновків про заниження нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

Частиною третьою ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», від 8 липня 2010 року №2464-VI, у редакції чинній на час сплати внеску, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

У відповідності до положень ч.2 ст.9 згаданого Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.3 цієї ж статті, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як вбачається зі змісту акта перевірки контролюючим органом здійснено розрахунок єдиного внеску з урахуванням даних зазначених у книзі обліку доходів і витрат платника податку за 2014 рік.

Як передбачено підп.1 п.4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 року за № 455, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за №1622/24154, чинної у звітному періоді, який перевірявся, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Наведені норми законодавства дозволяють суду прийти до висновку, що для заповнення звіту з єдиного соціального внеску, фізична особа на загальній системі оподаткування не повинна орієнтуватись на фактичні розміри чистого доходу по місяць, які відображені у книзі обліку доходів і витрат. Достатньо взяти річний чистий дохід та розподілити його по місяцях самостійно відповідно до п.2 ч.1 ст.7 згаданого Закону.

Більше того, в даному випадку, має місце нечіткість та неясність законодавства, що регулює спірні правовідносини, зокрема, в частині документів, які містять інформацію про виплати (дохід) - в одному випадку це дані річних податкових декларацій (річної звітності) в іншому випадку бухгалтерські та інші документи.

На дані ознаки закону звертає увагу також і Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Щокін проти України» Суд зазначає, що говорячи про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачекс r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії»).

На думку Суду, продовжується у згаданому рішенні, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Встановлення судом обставин неякісності закону є достатнім для того щоб визнати втручання контролюючого органу у майнові права позивача необґрунтованими, протиправними.

Як наслідок, рішення за №/15945 від 16.10.2015 року є протиправним, оскільки ним застосовано штрафні санкції у зв'язку з донарахуванням недоїмки з єдиного соціального внеску, правомірність якого не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Відтак, спірні акти індивідуальної дії не відповідають критеріям правомірності визначених у ч.3 ст.2 КАС України, в частині прийняття їх на підставі закону, обґрунтованості та пропорційності.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, рішення за №/15945 від 16.10.2015 року, вимогу за №Ф-/15946 від 16.10.2015 року та податкове повідомлення-рішення за № від 08.09.2015 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_5, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 травня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк