Справа № 808/3352/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"13" квітня 2016 р. справа №808/3352/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі №808/3352/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та податкової вимоги, -

встановив:

В червні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 05.06.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 36 613,10 грн., в тому числі за основним платежем - 29 168,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7462,02 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 05.06.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в розмірі 76 871,25 грн., в тому числі за основним платежем - 61 497,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 15 374,25 грн.;

- податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2015 №Ф-.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку з дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства та єдиного соціального внеску суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 за період з 24.12.2013р. по 31.12.2014р..

Результати перевірки оформлені актом від 20.05.2015р. №422/08-28-17-02/НОМЕР_1 (а.с.14-43).

В ході перевірки встановлено порушення:

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст.16, п. 138.2 ст.138, п. "а" п.176.1 ст.176, п.177.2, п. 177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 29 168,08 грн.;

- пп.44.1 ст.44, п. 198.3, п. 198.4, п.198.6 ст.198, пп. "а" п.201.1, 201.10 ст.201 розділу V ПК України та п.3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з ПДВ у квітні - грудні 2014 року на загальну суму 61 497,00 грн., в тому числі по періодам: квітень 2014 року в сумі 7 910 грн., травень 2014 року в сумі 8 229 грн., червень 2014 року в сумі 7 184 грн., липень 2014 року в сумі 7 049 грн., серпень 2014 року в сумі 6 174 грн., вересень 2014 року в сумі 6 687 грн., жовтень 2014 року в сумі 7 248 грн., листопад 2014 р. в сумі 6675,00 грн., грудень 2014 року в сумі 4 341 грн.

- п.3 ст.9, пп. 6,7 п. 1 ст.13, пп.3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", пп.1 п. 4.6 розділу IV, п.п.3.3 розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455, що призвело до несвоєчасного нарахування та несплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 54 089,80 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що на підставі плану земельної ділянки, площа об'єкту охорони ПП "Явір - 2005" згідно договору №3п/574-ф від 01.03.2014 складає 446 кв. м., при тому, що позивач в господарській діяльності використовує приміщення площею 59,6 кв. м., що складає 13,6% від загальної площі об'єкта охорони. У зв'язку з цим, податковий орган встановив завищення позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу (документально підтверджених) за 2014 рік в сумі 182 784,38 грн. (13,6% від документально підтверджених витрат на охорону за 2014 рік).

Щодо встановлених відповідачем актом перевірки порушень пп.44.1 ст.44, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.198, пп. "а" п. 201.1, 201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України та п. 3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071, що призвело до завищення суми податкового кредиту ПДВ у квітні - грудні 2014 року на загальну суму 61 497 грн., вони пов'язані з:

- невизнанням податковим органом права на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у зв'язку з придбанням послуг охорони у ПП «Явір-2005» в розмірі 32 256,10 грн.;

- невизнанням податковим органом права на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених ФОП ОСОБА_3 в розмірі 29 241 грн. через порушення Продавцем порядку заповнення податкової накладної.

З акту перевірки вбачається, що за результати здійснення підприємницької діяльності в 2014 році позивач задекларувала загальну суму доходу 4 667 737,39 грн. та витрати, понесені у зв'язку з підприємницькою діяльністю в розмірі 4 615 337,68 грн. Відповідно, сума чистого оподатковуваного доходу задекларована у розмірі 52 399,71 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення № від 05.06.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 36 613,10 грн., в тому числі за основним платежем - 29 168,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7462,02 грн. та № від 05.06.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в розмірі 76 871,25 грн., в тому числі за основним платежем - 61 497,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 15 374,25 грн. (а.с.10-11).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність прийнятого відповідачем податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, з наступних підстав.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акт перевірки не містить зауважень щодо змісту конкретних первинних документів на предмет їх відповідності вимогам закону.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в редакції, що діяла в 2014 році, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування в періоді, що перевірявся, здійснювалось відповідно до ст.177 Податкового кодексу України.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 розділу III Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

При цьому, згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є правовою підставою формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі договору оренди від 01.02.2014 року використовує в господарській діяльності обладнання, яке розташовано по АДРЕСА_1, в приміщеннях 1 та 2 торгівельно-сервісного центру (літ. А3), загальна площа яких становить 51,6 кв. м., а також користується 8-ма місцями в камері зберігання літера "В" (загальною площею 8 кв. м., одне місце дорівнює 2,5 м висоти) на підставі договору від 01 березня 2014 року щодо надання місць в камері зберігання.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 3п/574-ф про надання послуг з фізичної охорони від 01.03.2014 ціна договору визначається сторонами у розрахунку, наведеному у Додатку № 1 до Договору.

Додатком № 1 до Договору № 3п/574-ф від 01.03.2014 визначено перелік об'єктів та розрахунок вартості послуг.

Згідно з цим додатком вартість послуг визначається у розрахунку за годину охорони та не залежить від розміру площі об'єкту, що взято під фізичну охорону.

Відповідно до переліку об'єктів, наданих під охорону за договором № 3п/574-ф від 01.03.2014 між ПП "Явір-2005" та позивачем під фізичну охорону взято будівлю літ. А3 та приміщення в будівлі літ. В, що розташовані по АДРЕСА_1.

У зв'язку з конструктивними особливостями будівлі літ. А3, а саме можливістю проникнення в приміщення 1 через приміщення 3 (План об'єкту літ. А3), здійснюється охорона об'єкта літ. А3 в цілому. Це пов'язано з правилами та нормами, які повинні виконуватися при здійсненні охорони, про що зазначено у листі ПП "Явір -2005". Теж саме стосується і приміщення літ. В. В приміщенні літ. В предметом особливої охорони є існуючі в споруді дві металеві двері. Саме через ці двері можливе несанкціоноване проникнення.

Фактів відсутності первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України Актом перевірки, не встановлено.

Витрати на охорону, згідно з ч. "в" пп. 138.10.2 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України, відносяться до адміністративних витрат у складі витрат операційної діяльності, які нормами ПК України визначені як такі, що є безпосередньо пов'язаними з отриманням доходів.

Отже, суд першої інстанції вірно вважає необґрунтованим висновок акту перевірки про завищення витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу у сумі 182 784,38 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 29168,08 грн.

Сума податку на додану вартість, сплачена у ціні послуг ПП "Явір - 2005" підтверджена податковими накладними, складеними у відповідності до ст.201 ПКУ, та розрахунковими документами, що підтверджується висновками акту перевірки.

Відповідно до п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за №185/24962 (діяв в період з 01.03.2014 по 01.12.2014) податкова накладна вважається недійсною лише у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як вбачається з наданих письмових доказів, ФОП ОСОБА_3 повідомила податковий орган за місцем своєї реєстрації про делегування незареєстрованим представництвам права на складання податкових накладних, що підтверджується листом від 30.11.2012 №3.

Порядок заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 №10 та ПК України не містить окремих прямих вказівок на інший порядок заповнення податкових накладних для фізичних осіб - підприємців, відмінний від порядку заповнення податкових накладних для юридичних осіб.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Під час здійснення перевірки відповідачем не встановлювалися факти включення до складу податкового кредиту позивача сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки всі податкові накладні, виписані ФОП ОСОБА_3, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, то податковий орган визнав їх відповідність Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14 січня 2014 року №10.

Отже, податкові накладні ФОП ОСОБА_3, виписані за період з квітня по грудень 2014 року, повністю відповідають положенням Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 № 10 та нормам ПК України, а тому висновок про завищення податкового кредиту на загальну суму 29 241,00 грн. не відповідає чинному законодавству та зроблений з застосуванням нормативних актів, що втратили чинність.

Також, суд першої інстанції зробив законний та обґрунтований висновок, що рішення від 06.05.2015 року № про застосування штрафних санкцій підлягає визнанню протиправним та підлягає скасуванню, на підставі наступного.

Штрафні санкції застосовано у зв'язку з встановленням відповідачем завищення витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу в сумі 182 784,38 грн. та, як наслідок, заниження суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на суму 182 784,38 грн.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.7 та ч.11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7 % сум доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Встановлення актом перевірки заниження доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, не є податковим обов'язком в силу положень п. 37.2 ст.37 Податкового кодексу України, оскільки податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс пов'язує сплату ним податку.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошовий зобов'язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Разом з тим, п.54.5 ст.54 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування суми грошового зобов'язання, якщо згідно з нормами цієї статті така сума розраховується контролюючим органом, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

До узгодження суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності позивача, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку та строки, передбачені Податковим кодексом України, у суда немає підстав вважати доведеним факт заниження позивачем доходу (прибутку), що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і, як наслідок, немає підстав вважати доведеним факт, що єдиний внесок в розмірі 2 704,49 грн. є своєчасно не нарахованим.

Крім того, відповідачем, на підставі акту №422/08-28-17-02/НОМЕР_1 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску № Ф- у розмірі 54089,80 грн.

Винесена відповідачем вимога, пов'язана з встановленням порушення пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 138.2 ст.138, п. "а" п.176.1 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, яке полягає у завищені витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу на суму 182 784,38 грн.

У зв'язку із визнанням необґрунтованими висновків акту перевірки щодо порушень позивачем пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 138.2 ст.138, п. "а" п.176.1 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, вимога від 20.05.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску також є протиправною та підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року задоволено клопотання відповідача та відстрочено йому сплату судового збору в сумі 2 556,53 грн. за подання апеляційної скарги на постанову суду від 12.11.2015 р. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги відповідач не сплатив судовий в сумі 2 556,53 грн.

Отже, судовий збір сумі 2 556,53 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі №808/3352/15 залишити без змін.

Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; рахунок отримувача: 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області; код банку отримувача (МФО): 805012) судовий збір в сумі 2 556 грн. 53 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун