Справа № 464/2530/16-а
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року справа № 464/2530/16-а

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить визнати дії Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції неправомірними щодо відмови у проведенні державної реєстрації народження дитини, яка народилась 08.09.2015 року в лікарні Ланіадо м.Нетанія Держави Ізраїль та зобовязати його провести державну реєстрацію народження її новонародженої дитини, внести в запис в Книгу реєстрації народжень, присвоївши їй прізвище «Маричева», імя «Анаель» по батькові «Емілівна» в графу батьки : батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що, 25.02.2016 року їй безпідставно відмовлено відповідачем у проведенні державної реєстрації народження дитини з покликанням на те, що нею подано до відділу переклад довідки про народження, на якому справжність підпису перекладу засвідчений нотаріусом держави Ізраїль, апостилем засвідчені печатка і підпис цього нотаріуса, а не печатка і підпис службової особи. Посилається на п.6 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, відповідно до якого документи, складені іноземною мовою, подаються до державної реєстрації актів цивільного стану разом із перекладом на українську мову, засвідченими в установленому порядку.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Позивачем надано копію документу про народження дитини, з перекладом на українську мову. Даний переклад засвідчений нотаріусом м.Нетанія Держави Ізраїль підпис якого в свою чергу засвідчено апостилем держави Ізраїль. Проте, сам документ про народження дитини належним чином не легалізований. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній вимозі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав наведених в запереченні. Крім цього, вказала що є, ще інші обставини через які, реєстрацію дитини неможливо здійснити. Документи подані позивачем ОСОБА_4, а в самих документах зазначено прізвище ОСОБА_6 Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

16.02.2016 року позивач - ОСОБА_4 звернулась до відповідача з заявою та доданими документами про проведення державної реєстрації народження її дитини.

Проте, відповідач - Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції листом № М-03/02-14 від 25.02.2016 року відмовив позивачу у державній реєстрації народження дитини.

Дана відмова обґрунтована тим, що відповідно до вимог абзацу 7 пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Позивачем подано до відділу переклад довідки про народження гр.ОСОБА_4, на якому справжність підпису перекладача засвідчений нотаріусом держави Ізраїль, апостилем засвідчений печатка і підпис цього нотаріуса, а не печатка і підпис службової особи, яка підписала зазначену довідку про народження.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органі місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст.6 КАС України, до адміністративного суду має право звернутись з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з п.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є:

а) медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9;

б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше.

Медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу заповнюється лікарем, під наглядом якого перебуває новонароджений, і засвідчується підписом керівника закладу охорони здоров'я та круглою печаткою закладу;

в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу;

г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма N 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть), у разі мертвонародження.

Якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Відповідно до статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, підписаної 05.10.1961 року та приєднаною згідно Закону України N 2933-III (2933-14) від 10.01.2002, (надалі Конвенція) єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Статтею 4 Конвенції встановлено, що передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Згідно статті 5 Конвенції апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред'явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Як вбачається, з матеріалів справи, на медичному документі про народження позивачкою дитини гр.ОСОБА_4 не проставлено апостиля компетентного органу держави Ізраїль.

Переклад довідки про народження, на якому справжність підпису перекладу засвідчений нотаріусом держави Ізраїль, апостилем засвідчені печатка і підпис цього нотаріуса, не є достатньою підставою для проведення державної реєстрації народження дитини.

Крім цього, судом беруться до уваги заперечення відповідача щодо відмінності особистих даних позивача, оскільки згідно поданих позивачем документів про державну реєстрації народження її дитини в них вказано прізвище матері ОСОБА_6, а згідно з наявними в матеріалах справи документами (паспорт України серія КС № 595477) прізвище позивачки ОСОБА_4.

З врахуванням змісту ст.162 КАС України, позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

А оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст.2 КАС України, суд вважає, що вони було прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 4, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 10.05.2016 року.