Справа № 803/189/16
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2016-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року Справа № 803/189/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Александрової М.А.,

при секретарі судового засідання Веремчуку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України (ДСА України) про визнання неправомірними дій Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування в період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу 1 218 грн.; зобовязання ДСА України вжити заходів для перерахування та виплати заробітної плати відповідно до положень статей 144, 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", починаючи з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року для державних службовців 6 категорії в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, для державних службовців 5 категорії в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за вислугу років, тощо), посади яких віднесено до попередньої категорії посад державних службовців, надавши бюджетні асигнування на доплату заробітної плати на рахунок Апеляційного суду Волинської області та нарахувати її; зобовязання Апеляційного суду Волинської області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої заробітної плати з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року на підставі абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" з урахуванням посадового окладу державного службовця, надбавки за вислугу років, надбавки за Постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року, щомісячної премії.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

ОСОБА_1 з 27 листопада 2002 року працює в Апеляційному суді Волинської області, з 26 січня 2006 року - на посаді помічника судді, яка відноситься до пятої категорії посад державних службовців.

Позивач вважає, що відповідач Апеляційний суду Волинської області при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року повинен був врахувати положення Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме визначено що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. З 29 березня 2015 року при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати відповідач Апеляційний суду Волинської області повинен був враховувати положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, яким ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" викладено у новій редакції, статтею 147 якого визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Проте, позивачу в період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року виплачувалася заробітна плата без врахування положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги.

В письмових запереченнях проти адміністративного позову № 10-1550/16 від 29 лютого 2016 року (а.с. 18-20) відповідач ДСА України його вимог не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до статті 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Вимоги позивача щодо перерахунку та виплати заробітної плати з урахуванням встановленого законом розміру посадового окладу працівника апарату суду є необґрунтованими та такими, що суперечать статті 19 Конституції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови № 268 від 09 березня 2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Крім того, ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

В поданих суду письмових запереченнях проти позову від 03 березня 2016 року № 7.7/38/2016 (а.с. 35-38) відповідач Апеляційний суд Волинської області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що Кабінетом Міністрів України не було внесено на розгляд Верховної Ради України пропозицій з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів", не приведено нормативно-правові акти Кабінетом Міністрів України у відповідність із цим Законом. З 01 січня 2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України "Про державний бюджет на 2015 рік", відповідно до Прикінцевих положень якого норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Через невиконання державою своїх зобовязань Апеляційний суд Волинської області, як орган державної влади, не мав законних підстав встановлювати і виплачувати працівникам апарату суду заробітну плату із посадовим окладом у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, однак в клопотанні від 12 березня 2016 року просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с. 50).

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, хоча відповідачі належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 122, 123), при цьому представником ДСА України подано суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 130).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Частинами четвертою, шостою статті 128 КАС України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, при цьому, позивачем і представником відповідача ДСА України подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних матеріалів, тому за відсутності перешкод для розгляду справи суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи необхідно здійснювати без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27 листопада 2002 року працювала в Апеляційному суді Волинської області на посаді секретаря судових засідань, старшого консультанта по судовій статистиці. З 26 січня 2006 року працює в Апеляційному суді Волинської області на посаді помічника судді, що підтверджується записами у трудовій книжці серії БТ-ІІ № 6842800 (а.с. 5-7).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №88-р від 24 лютого 2003 року "Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців" посада помічника судді апеляційного суду віднесена до 5 категорії посад державних службовців.

Протягом жовтня 2014 року - вересня 2015 року заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася, виходячи з посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати. При цьому протягом вказаного періоду відповідач Апеляційний суд Волинської області керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", якою затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів (додаток 45). А з вересня 2015 року - постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас частиною першою статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 07 липня 2010 року) було встановлено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу" (частина пята статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Частиною сьомою статті 33 Закону України "Про державну службу" визначено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Додатком 45 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року № 268 затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів.

При цьому, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" від 20 травня 2009 року № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на цей рік становила 1 218 грн.

Посадові оклади для всіх посад, передбачених додатком 47 до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268, становили менше 1 218 грн. Таким чином, особи, які в 2014 році займали посади державних службовців, мали право на посадовий оклад у розмірі 1 218 грн.

14 жовтня 2014 року був прийнятий ОСОБА_2 України "Про прокуратуру" № 1697-VII, який набрав чинності 26 жовтня 2014 року, пунктом 5 розділу ХІІ Прикінцеві положення якого було внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме: доповнено новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України було доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою, забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (Суд), а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Таким чином, суд зазначає, що з 26 жовтня 2014 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру". Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" видатків на ці потреби не було передбачено.

01 січня 2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", абзацом третім пункту 9 Прикінцевих положень якого було встановлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Аналіз наведеного положення в частині розміру посадових окладів працівників апарату судів дозволяє стверджувати, що воно по-іншому врегулювало ці відносини, ніж абзац другий частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру": розмір посадових окладів визначався не законом, а повинен був визначатися постановою Кабінету Міністрів України. ОСОБА_2 "Про Державний бюджет на 2015 рік" був прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж ОСОБА_2 України "Про прокуратуру", то пріоритет у застосуванні має саме перший із цих Законів.

Разом із тим Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 02 вересня 2015 року, прийнявши постанову від 02 вересня 2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (набрала чинності з 09 вересня 2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу судді місцевого суду).

12 лютого 2015 року було прийнято ОСОБА_2 України "Про забезпечення права на справедливий суд" (набрав чинності 29 березня 2015 року), яким у новій редакції викладено ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів". Абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у цій редакції передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апарату судів.

02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий ОСОБА_2 України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", який набрав чинності 13 березня 2015 року.

Підпунктом 12 пункту 1 цього Закону з абзацу третього пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із збереженням при цьому загального посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Внісши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

ОСОБА_2 вищезазначений ОСОБА_2 набрав чинності до набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", то останній після набрання ним чинності, тобто з 29 березня 2015 року, почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік": розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Доводи відповідача про те, що Апеляційний суд Волинської області уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апарату апеляційного суду, в тому числі позивача, суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Виходячи з висновку, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26 жовтня 2014 року у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", тому слід враховувати, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Отже, вирішальне значення для висновку про наявність у особи певного права, а у держави відповідного фінансового зобовязання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

У даній справі щодо нарахування та виплати зарплати працівнику апарату суду предметом спору є акти (діяльність, бездіяльність) суто тих субєктів, які були відповідальні за нарахування заробітної плати.

Таким чином, враховуючи, що розмір посадового окладу позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1 218 грн., а з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - 1 378 грн., тобто вказаний розмір посадового окладу не відповідав розмірам, визначеним абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування в період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року позивачу заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу 1 218 грн. підлягають задоволенню шляхом прийняття постанови про визнання протиправними дій Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування помічнику судді Сацик Т.Т. заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 218 грн. та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - в сумі 1 378 грн.

При вирішенні позовних вимог до Апеляційного суду Волинської області про зобов'язання вчинити дії суд виходить з того, що перерахунок та виплату заробітної плати помічнику судді Сацик Т.Т. слід провести, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року. При цьому, на думку суду, розмір інших доплат, надбавок, премій тощо, які входять до структури заробітної плати (крім обов'язкових виплат, розмір яких залежить від посадового окладу), слід визначити в межах затвердженого фонду оплати праці, і виплаті підлягає різниця в перерахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

Отже, позовні вимоги до Апеляційного суду Волинської області про зобов'язання вчинити дії підлягають до часткового задоволення шляхом прийняття постанови про зобов'язання відповідача Апеляційного суду Волинської області провести перерахунок заробітної плати помічнику судді Сацик Т.Т. за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів.

Щодо позовних вимог до ДСА України про зобов'язання вчинити дії, то, на думку суду, вони задоволенню не підлягають, оскільки Апеляційний суд Волинської області є самостійним розпорядником бюджетних коштів, на який покладено обов'язок проводити нарахування та виплату заробітної плати позивачу у належному розмірі, а права позивача діями ДСА України у спірних правовідносинах безпосередньо не порушені.

При вирішенні спору судом враховано вимоги статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якими у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, строк звернення до суду, визначений частиною третьою статті 99 КАС України, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; стипендій учням професійно-технічних та студентам вищих державних навчальних закладів; індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін; надання гарантованих обсягів соціально-культурного, житлово-комунального, транспортного, побутового обслуговування та обслуговування у сфері освіти, охорони здоров'я, фізичної культури та спорту, торгівлі та громадського харчування; забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки. Згідно із статтею 19 цього ж Закону державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Індексація заробітної плати працівників проводиться відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 встановлено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно із положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 цього Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до рішення Конституційного Суду України кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаційний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Враховуючи, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (зазначене рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України "Про оплату праці", Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", вона входить до структури заробітної плати.

Отже, оскільки відповідачем Апеляційним судом Волинської області з жовтня 2014 року затримувалася виплата позивачу належної заробітної плати, то задоволенню підлягає вимога позивача про проведення індексації заробітної плати, тобто при виплаті різниці в нарахованих сумах за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року, з урахуванням виплачених коштів.

Керуючись статтями 41, 122, 128, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про державну службу", Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Бюджетного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування помічнику судді Сацик Тетяні Терентіївні заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - в сумі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Зобов'язати Апеляційний суд Волинської області провести помічнику судді Сацик Тетяні Терентіївні перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", а за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів, а також з урахуванням індексації заробітної плати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 05 травня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.А. Александрова