Справа № 448/194/16-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/194/16-а
Провадження № 2-а/448/17/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06.05.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

при секретарі - Тхір О.Т.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС та заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 про визнання дій посадової особи протиправними та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

23.02.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, покликаючись на те, що постановою заступника начальника Львівської митниці Міндоходів ОСОБА_4 про порушення митних правил №0258/20910/16 від 12.02.2016 року його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст.485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 862586,91 гривень.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що дана постанова була винесена у його відсутності, що в оскаржуваній постанові не зазначено обставин, встановлених під час розгляду справи, тобто які саме його (позивача) дії свідчать про використання ним товару автомобіля, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими були надані такі пільги. Крім того, в оскаржуваній постанові не зазначена дата такого порушення митних правил та дата його виявлення.

Вказує, що постановою Львівської митниці ДФС №3010/20909/15 від 25.12.2015року, яка ним не оскаржувалась та набрала законної сили, на нього вже був накладений штраф в розмірі 8500 гривень за порушенням ним встановленого ст.95 МК України строку доставки автомобіля марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер GD594AA».

Стверджує, що пояснення, які він давав заступнику начальника Львівської митниці щодо продажу вищевказаного автомобіля ніби-то невідомій особі, ним (позивачем) були написані саме зі слів працівника митниці, котрий запевнив його (позивача) про надання саме таких пояснень («щоб його (позивача) залишили в спокої»). Зазначив, що вищевказаний автомобіль не продавав, а такий у нього був викрадений, проте із заявою до правоохоронних органів не звертався у звязку із незначною вартістю цього автомобіля.

Вважає, що відповідач, як субєкт владних повноважень, за таких обставин не довів факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, яке йому інкримінується.

Вважає, що в порушення ст.61 Конституції України його було двічі притягнуто до відповідальності за одне і те ж правопорушення, що полягало у невивезенні автомобіля за межі митної території України у встановлений ст.95 МК України строк, перевищивши такий більш ніж на десять діб, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України.

З огляду на наведене, просить суд визнати протиправними дії заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 12.02.2016 року у справі про порушення митних правил №0258/20910/16 про притягнення його (ОСОБА_1М.) до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 862586,91 гривень, та скасувати зазначену постанову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Представник відповідача - Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив, покликаючись на обставини, викладені у поданих ним письмових запереченнях. Зокрема, пояснив, що позивач ОСОБА_1 порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (Глава 17 «Транзит»), а саме здійснив використання товару - автомобіля марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстр.№ GD594AA, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, про що було складено протокол про порушення митних правил та в подальшому винесена постанова в справі про порушення митних правил. Вважає, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, а тому просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідач - заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року №2 встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлених ч.3 ст.2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності, може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

У ч.2 ст.11 КАС України вказується, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Судом встановлено, що 11.04.2014року через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС позивач ОСОБА_1 ввіз на митну територію України автомобіль марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстр.№ GD594AA, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений ст.95 МК України.

09.12.2015 року посадовою особою Львівської митниці на позивача, в його ж присутності, складено протокол про порушення митних правил №3010/20909/15 за ознаками порушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України. За результатами розгляду даної справи про порушення митних правил посадовою особою Львівської митниці винесено постанову від 25.12.2015року, згідно якої його (позивача) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

27.01.2016 року старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 складено протокол про порушення митних правил №0258/20910/16. Даним протоколом констатовано, що гр.ОСОБА_1 порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (Глава 17 «Транзит»), а саме здійснено використання товару - автомобіля марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстр.№GD594AA, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Сума несплачених ОСОБА_1 митних платежів відповідно до службової записки Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Львівської митниці ДФС від 18.01.2016року №063/13-70-25/46-ЕП, становить 287528,97 гривень.

На підставі вищевказаного протоколу, 12.02.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 винесено оскаржувану постанову в справі про порушення митних правил №0258/20910/16, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 862586,91 гривень.

У ч.1 ст.381 МК України зазначається, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно ст.284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування: 1) ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування; 2) вивізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення.

У п.2 ч.1 ст.292 МК України зазначається, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Необхідно зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про порушення митних правил №0258/20910/16 від 27.01.2016року, на підставі якого в подальшому було винесено оскаржувану постанову, був складений старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил №3010/20909/15, розпочатої 09.12.2015року за ознаками вчинення гр.ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме на підставі відомостей, взятих з його (позивача) письмового пояснення від 25.12.2015 року, де він (позивач) зазначав, що нібито продав вищевказаний автомобіль, котрий був ввезений ним 11.04.2014р. на митну територію України в режимі «транзит».

При цьому, справа про порушення митних правил №0258/20910/16 була розглянута у відсутності позивача ОСОБА_1 Ні при складенні протоколу про порушення митних правил, ні при винесенні оскаржуваної постанови, позивач не був присутнім, а відповідно йому не було розяснено положення ст.63 Конституції України, зокрема щодо дачі показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення чи іншого правопорушення. Для дачі пояснень при розгляді справи про порушення митних правил №0258/20910/16 ОСОБА_1 як особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, не викликався. Наведені обставини свідчать про порушення права позивача на захист при розгляді даної справи та про порушення посадовими особами Львівської митниці вимог ст.ст.489, 495, 526 МК України.

Тим не менше, як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорюються те, що позивач ОСОБА_1 дійсно 11.04.2014 року ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстр.№GD594AA, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті, в режимі «транзит» та станом на 09.12.2015року такого не вивіз.

В той же час, як стверджує позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, вищевказаний автомобіль він не продавав, а такий у нього був викрадений, проте із заявою за даним фактом він до правоохоронних органів не звертався у звязку із незначною вартістю цього автомобіля. Однак, відповідач його пояснень до уваги не прийняв і взагалі не провів перевірки цих обставин.

Крім того, в ході розгляду даної адміністративної справи представник відповідача в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови не представив суду достатніх та належних доказів, які б спростовували вищевказані обставини, на які покликається позивач, та не надав суду доказів того, що вищевказаний транспортний засіб дійсно було продано позивачем, тобто використано з метою ухилення від сплати митних платежів, і що саме такими мотивами керувався позивач, ввозячи 11.04.2014р. на митну територію України в режимі «транзит» вищевказаний автомобіль.

Єдиним доказом, на підставі якого встановлено винуватість позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є протокол про порушення митних правил, складений на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил №3010/20909/15, розпочатої 09.12.2015року за ознаками вчинення гр.ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме із наданих письмових пояснень ОСОБА_1 від 25.12.2015року як особи, що притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про порушення митних правил.

Однак, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив викладене ним у вищевказаних поясненнях (щодо продажу автомобіля), зазначивши, що такі пояснення він надавав на «прохання» працівника митниці, а докази, які б спростовували чи підтверджували обставини, на які він покликається, відповідач в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України суду не надав. Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, в матеріалах справи відсутні.

При цьому слід зазначити, що протокол про порушення митних правил є основним джерелом доказів. Проте, він може бути визнаний таким лише за умов: по-перше, коли протокол складений уповноваженою посадовою особою митних органів; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим ст. 494 МК України.

В порушення вимог ст.494 МК України у протоколі про порушення митних правил від 27.01.2016р. не зазначено місце та час вчинення порушення митних правил. У даному протоколі міститься лише посилання на відомості, взяті з письмових пояснень ОСОБА_1 від 25.12.2015року, та зроблено висновок, що останнім порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (Глава 17. «Транзит»), а саме здійснено використання товару - автомобіля марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстр.№GD594AA) стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів…». У цьому ж протоколі не зазначено того, що посадовою особою митного органу достовірно встановлено факт продажу позивачем вищевказаного автомобіля, місце та час продажу такого, тощо.

Крім того суд звертає увагу на те, що одним з елементів, які необхідно встановити при розгляді справи про порушення митних правил, є наявність в діях особи, якій інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, вини щодо його вчинення.

Стаття 485 МК України визначає дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. До таких дій диспозиція даної статті відносить, зокрема, використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, за що позивача притягнуто до відповідальності за порушення митних правил.

Суд зазначає, що обов'язковою ознакою диспозиції наведеної статті є умисне вчинення особою зазначеного діяння та наявність зазначеної мети - ухилення від сплати митних платежів.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 при розгляді справи про порушення митних правил №0258/20910/16 зобовязаний був належними чином зясувати факт продажу вищевказаного транспортного засобу позивачем ОСОБА_1, чи такий дійсно мав місце, час та місце вчинення правопорушення, чи дійсно такі дії були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відібрати більш детальні пояснення у позивача, перевірити обставини, на які вказує позивач щодо викрадення даного автомобіля, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивача. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не зясовано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Стаття 8 Митного кодексу України визначає принципи здійснення державної митної справи. Так, відповідно до п. 3 та п.7 ч.1 цієї статті державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості, а також додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача ОСОБА_1 та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не доведені. Оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та правильної кваліфікації вчиненого правопорушення, без доведення наявності у позивача умислу на вчинення такого діяння та наявності мети, зазначеної у ст. 485 МК України, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п. 3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачами в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивача не спростовано. А відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає передчасним та необґрунтованим у звязку з відсутністю достатніх даних про вчинення ним правопорушення. Наведені обставини відповідно до ст.531 МК України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому вимоги позивача слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати незаконною та скасувати таку, а справу провадженням - закрити.

Згідно положень ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В той же час, при подачі даного адміністративного позову позивачем була сплачена сума судового збору у розмірі 551,20 гривень за позовні вимоги немайнового характеру (визнання протиправними дій).

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до наведених положень у звязку із задоволенням позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 94, 158 163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 12.02.2016 року у справі про порушення митних правил №0258/20910/16 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 862586,91 гривень.

Скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 від 12.02.2016року у справі про порушення митних правил №0258/20910/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 862586,91 гривень, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок понесених ним судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України потягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є.Стецик

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є.Стецик