Справа № 490/2340/16-а
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/2340/16-а
н/п 2-а/490/423/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі Управління ПФУ) від 24.02.2016 року № 13/4 про припинення виплати пенсії позивачці; зобовязати Управління ПФУ відновити виплату пенсії.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що оскаржуване рішення Управлінням ПФУ було винесено на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) у звязку з тим, що позивачка оформила дозвіл на виїзд на постійне місце проживання за кордон.

В той же час, позивачка вказує, що на постійне місце проживання за кордон вона не виїхала, а відповідно до Рішення КСУ від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 призначення та виплата пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Зважаючи на викладене, просила скасувати рішення при припинення виплати пенсії, а також зобовязати Управління ПФУ відновити її виплату.

Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Представник відповідача у судове засідання також не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. При цьому, надала до суду письмові заперечення, в яких посилалася на те, що оскаржуване рішення було винесено обгрунтовано та з дотриманням вимог законодавства, а позивачка не надала документів, які б підтверджували проживання на території України.

Враховуючи зазначене, просила у задоволенні позову відмовити у звязку з безпідставністю його вимог.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва і отримувала пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

24 лютого 2016 року Управлінням ПФУ було винесено рішення № 13/4, відповідно до якого вирішено припинити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року до зясування обставин.

Вказаним рішенням встановлено, що згідно з інформацією, наданою Управлінням ДМС в Миколаївській області від 15.12.2015 року № 21603 позивачка оформила дозвіл на постійне місце проживання на території Російської Федерації.

У звязку з цим, Управлінням ПФУ було зроблено відповідні запити до Управління ДМС в Миколаївській області, та отримано відповіді про те, що позивачка з 20.11.2015 року знята з реєстрації за місцем проживання у звязку із виїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації, а також про те, що паспорт на імя ОСОБА_1 недійсний.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, Управління ПФУ припинило виплату пенсії позивачці.

25 лютого 2016 року позивачка звернулася до Управління ПФУ із запитом про надання інформації про причини припинення виплати пенсії за віком, на який ОСОБА_1 отримала відповідь від 01.03.2016 року № 2-13. У вказаній відповіді позивачці було розяснено положення ст. 49 Закону № 1058-IV, а також положення ст. 51 вказаного Закону, які регламентують виплату пенсії у звязку із виїздом за кордон.

В той же час, позивачка вказує, що за кордон вона не виїхала, що підтверджується складеним 21.01.2016 року актом фактичного проживання. З вказаного акту вбачається, що позивачка дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Акт підписаний сусідами ОСОБА_1, а також засвідчений паспортистом ТОВ «Добробут».

Представник відповідача у своїх письмових запереченнях вказує на те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій від 25.11.2005 року (далі Порядок від 25.11.2005) за документ, що засвідчує місце проживання особи приймається паспорт громадянина України (посвідчує особу та підтверджує громадянство України на території України).

Зважаючи на те, що позивачка не надала Управлінню ПФУ доказів, які б підтверджували проживання на території України, представник позивача оскаржуване рішення вважає обґрунтованим.

В той же час, суд із вказаною позицією погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, на яку в оскаржуваному рішенні посилається Управління ПФУ, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В той же час, положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року.

Так, відповідно до вказаного Рішення КСУ конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Враховуючи, що позивачка є громадянкою України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією закордонного паспорта, дійсного до 14 травня 2023 року, а також зважаючи на те, що вищезазначені положення законодавства визнані неконституційними і втратили чинність з дня ухвалення Рішення КСУ, ОСОБА_1 як громадянка України має право на отримання призначеної їй пенсії за віком, незалежно від місця її проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади (до яких, зокрема, і належать управління Пенсійного фонду України), їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення було винесено відповідачем всупереч положенням чинного законодавства України, у звязку з чим воно підлягає скасуванню, а виплата позивачці пенсії за віком підлягає поновленню з дня припинення, тобто з 01 березня 2016 року.

При цьому, суд не може взяти до уваги позицію представника відповідача, оскільки, на думку суду, вона не заснована на чинному законодавстві України та суперечить вищезазначеному Рішенню КСУ.

Посилання представника відповідача на Порядок від 25.11.2005 року на увагу також не заслуговують, оскільки цей Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом і не може суперечити законам України та рішенням КСУ, які є обовязковими на всій території України.

Таким чином, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

При цьому, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, оскільки відсутність бюджетного фінансування, на думку суду, не є підставою для звільнення субєкта владних повноважень від законодавчо встановленого обов'язку зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 7-12, 70, 71, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва № 13/4 від 24.02.2016 року про припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 березня 2016 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН