Справа № 813/566/16
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Справа № 876/2703/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Мікули О.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Галицької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до Галицької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач посилався на те, що за результатами камеральної перевірки за 2013-2015 роки відповідачем складено акт від 17.09.2015 року №1679/13-04-17-01/НОМЕР_1, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 06.10.2015 року №, яким визначено грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 850 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане вище податкове повідомлення-рішення в частині штрафних санкцій у розмірі 170 грн. скасоване. Крім того прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року №, яким визначено грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 680 грн.

Позивач вважав, що його протиправно двічі притягнули до відповідальності за ті ж самі порушення, встановлені в акті перевірки від 17.09.2015 року №1679/13-04-17-01/НОМЕР_1, а також звертав увагу на відсутність підстав для накладення штрафів за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.ст. 38, 164-1 КУпАП.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ФОП ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що спірні відносини регулюються нормами податкового законодавства, а не законодавства про адміністративні правопорушення. Крім того зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 06.10.2015 року не скасовано повністю, а тому виносячи податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року, відповідач допустив порушення ст. 61 Конституції України, оскільки повторно притягнув його до відповідальності за одне і теж порушення.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.09.2015 року Галицькою ОДПІ проведено камеральну перевірку податкової звітності ФОП ОСОБА_1 за 2013-2015 роки, за результатами якої складено акт від 17.09.2015 року № 1679/13-04-17-01/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 296.3 статті 296 Податкового кодексу України, яке полягало у неподанні ФОП ОСОБА_1 податкових декларацій з єдиного податку фізичної особи-підприємця за третій квартал 2013 року (граничний термін подання-11.11.13 р.), третій та четвертий квартали 2014 року (граничний термін подання-10.11.14 р. та 09.02.15 р.) та несвоєчасному поданні податкових декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за другий квартал 2014 року (граничний термін подання-11.08.14 р., фактично подана 19.08.14 р.), другий квартал 2015 року (граничний термін подання 09.08.15 р., фактично подана 09.09.15 р.).

На підставі вказаного акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.10.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі 850 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 06.10.2015 року № ГУ ДФС у Львівській області рішенням від 27.11.2015 року №5464/10/13-01-10-07-05 вказане вище рішення в частині 170 грн. застосованої штрафної санкції скасувало, в іншій частині залишило без змін.

На підставі рішення ГУ ДФС у Львівській області від 27.11.2015 року №5464/10/13-01-10-07-05, Галицькою ОДПІ винесено нове податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року №1 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі 680 грн.

Не погоджуючись з такими діями податкового органу, позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення Галицької ОДПІ від 06.10.2015 року № НОМЕР_2 та від 29.12.2015 року №1 в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факти викладені податковим органом в акті перевірки, знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи, а тому податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 року №1 є законним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та надаючи оцінку вказаним відносинам, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, в силу статті 67 Конституції України є конституційним обов'язком кожної особи.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.3 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Подання податкової декларації до контролюючих органів регулюється статтею 49 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 49.1 якої податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з вимог пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до підпунктів 49.18.1 та 49.18.2. пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Статтею 110 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Частиною першою пункту 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За приписами підпункту 102.2.1. пункту 102.2. статті 102 Податкового кодексу України грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано.

Покликання апелянта на відсутність підстав для притягнення до фінансової відповідальності у зв'язку із пропущенням строків застосування такої, колегія суддів до уваги не бере з наступних підстав.

Так, апелянт вказує, що згідно із ч. 1 ст. 164-1 Кодексу про адміністративні порушення, неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи, - тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподаткованих мінімумів доходів громадян. А відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення.

Проте, слід звернути увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності як фізичну особу-підприємця за порушення податкового законодавства, а не як фізичну особу, а тому і відповідальність позивач повинен нести згідно норм Податкового кодексу України.

З огляду на це, накладення на позивача штрафу у розмірах, установлених частиною першою пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу, за неподання та несвоєчасне подання податкової звітності (170 грн. за кожний звітний (податковий) період) є правомірним, оскільки матеріалами справи підтверджується законність застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача у розмірі 680 грн. Фактів неподання та несвоєчасного подання податкової звітності не оспорює ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Щодо доводів апелянта про те, що Галицькою ОДПІ його було двічі притягнуто до відповідальності податковими повідомленнями-рішеннями від 06.10.2015 року № НОМЕР_2 та від 29.12.2015 року №1, то такі доводи є безпідставними.

Згідно з підпунктом 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Пунктом 60.4 цієї ж статті передбачено, що у випадку, визначеному підпунктом 60.1.3 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

З наявних у матеріалах справи копій документів, а саме: зворотного боку інтегрованої картки за 2015 рік та зворотного боку інтегрованої картки за 2016 рік станом на 31.12.2015 року встановлено наявність лише податкового повідомлення-рішення від 29.12.2015 року № про застосування штрафної санкції у розмірі 680 грн. Сума штрафної санкції у розмірі 850 грн., донарахованої за податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_2 від 06.10.2015 року виключена з обліку штрафних санкцій, оскільки таке податкове повідомлення-рішення є відкликаним. Тому підстав для визнання позивача таким, що двічі притягнутий до фінансової відповідальності за одні і ті ж порушення, не має.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів законність своїх дій належними доказами, а тому суд дійшов висновку, що Галицька ОДПІ вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність свого рішення виконала.

З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, який правомірно відмовив позивачу в задоволенні позову.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року у справі № 813/566/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : О.І. Мікула

Д.М.Старунський

Текст ухвали

виготовлено 12.05.2016