Справа № 1170/2а-3840/11
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2011-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2011 року Справа № 1170/2а-3840/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Нагібіної Г.П.

при секретарі Дигас В.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції до приватного підприємства «Гімалая»про визнання договору № 510 від 20.01.2011 р. недійсним.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Кіровоградська обєднана державна податкова інспекція (далі позивач) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір про визнання електронних документів від 20 січня 2011 року № 510, укладений між Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією та приватним підприємством «Гімалая»(далі відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що головним відділом податкової міліції Кіровоградської ОДПІ в рамках відпрацювання ризикових підприємств проведено дослідження щодо автентичності підпису керівника ПП «Гімалая»ОСОБА_2, поставленого на договорі про визнання електронних документів № 510 від 20 січня 2011 року.

У відповідності з висновком Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4155/02 від 16.09.2011 р. підпис на договорі про визнання електронних документів № 510 від 20.01.2011 р. виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

На підставі викладеного позивач вважає договір про визнання електронних документів № 510 від 20.01.2011 р., укладений між Кіровоградською ОДПІ та ПП «Гімалая»таким, що укладений з навмисним введенням податкового органу в оману з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 19), у судове засідання 31.10.2011 року не зявився, надав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 21.11.2011 р. відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 40), повторно не зявився, причини неприбуття суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Згідно з частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-IV (далі КАС України)у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Ці ж наслідки застосовуються у разі повторного неприбуття за таких самих умов відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи повторне неприбуття відповідача, який не є субєктом владних повноважень, у судове засідання, суд вирішив розгляд справи не відкладати та здійснити його за відсутністю представника відповідача.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 21.11.2011 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено до 26.11.2011 р., про що повідомлено представника позивача після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог частини четвертої статті 167 КАС України.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від 04 грудня 1990 року N 509-XII до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, спеціалізовані державні податкові інспекції, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).

20 січня 2011 року між Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією та приватним підприємством «Гімалая»укладено договір про визнання електронних документів № 510, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та відданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих підприємством в електронному вигляді до органу державної податкової служби із застосуванням електронного цифрового підпису засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу (пункт 1 розділу 1 Договору).

Позивач просить суд визнати недійним зазначений договір від 20 січня 2011 року з тих підстав, що він підписаний не ОСОБА_2, як керівником підприємства, а іншою особою, відтак позивач вважає, що договір про визнання електронних документів укладений відповідачем з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та укладений з навмисним веденням в оману податкового органу, оскільки він підписаний не уповноваженою на те особою (не директором ПП «Гімалая»ОСОБА_2В.), а іншою особою.

Як доказ наведеного, позивачем надано суду висновок Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4155/02 від 16 вересня 2009 року.

Зі змісту висновку експерта № 4155/02 від 16 вересня 2009 року вбачається, що на вирішення дослідження поставлено питання чи ОСОБА_2 або іншою особою виконанні підписи на договорі № 510 від 20 січня 2011 року про визнання електронних документів ПП «Гімалая»та на договорі № 486 від 20 січня 2011 року про визнання електронних документів ПП «Потенца».

В якості порівняльного матеріалу судовому експерту надані вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_2 у свідоцтві платника ПДВ, а також його умовно-вільні зразки почерку та підписів у поясненні на 5-ти аркушах.

Згідно висновку експерта, за результатами проведеної експертизи встановлено, що підпис у договорі від 20 січня 2011 року № 510 про визнання електронних документів виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 6,7).

Оцінивши доводи, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги про визнання недійсним договору про визнання електронних документів ПП «Гімалая»від 20 січня 2011 року № 510, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»від 22 травня 2003 року № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Згідно з частиною першою та другою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис»від 22 травня 2003 року № 852-IV електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Порядок подання електронної податкової звітності до органів державної податкової служби передбачено Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за N 320/15011 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

За приписами пункту 6 розділу ІІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді орган ДПС, де зареєстрований платник податків, на його запит:

видає два примірники договору;

записує на електронний носій платника податків безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів;

звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС. У разі невідповідності реквізитів повертає платнику податків його електронний носій та надані примірники договору;

після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Враховуючи викладене, Інструкцією на орган державної податкової служби при укладенні з платниками податків договорів про визнання електронних документів покладено обовязок приймання від них примірників договорів, підписаних та скріплених печаткою платника податків, перевірки реквізитів, вказаних у договорі з реєстраційними даними платника податків.

При дослідженні оспорюваного договору про визнання електронних документів № 510 від 20 січня 2011 року судом встановлено, що у розділі 7 «Місцезнаходження і підписи сторін»в графі «Платник податків ПП «Гімалая»в особі директора ОСОБА_2В.»жодного підпису та печатки підприємства не міститься.

Натомість, підпис платника податків (без зазначення прізвища та ініціалів особи, що підписала договір), скріплений печаткою ПП «Гімалая»міститься нижче, між графою «місцезнаходження»та датою підписання договору (а.с. 12).

Суд вважає, що факт підписання податковим органом договору про визнання електронних документів, реєстрації його у відповідному журналі обліку, видача одного примірнику договору уповноваженій особі ПП «Гімалая»(відомості про яку містяться у журналі обліку договорів про визнання електронних документів) свідчить про досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо усіх істотних умов цього договору, належної перевірки податковим органом усіх реквізитів договору, у тому числі повноважень особи, яка підписала договір про визнання електронних документів зі сторони платника податків, а також особи, яка отримала примірник договору після його реєстрації у журналі обліку договорів про визнання електронних документів.

З огляду на те, що договір про визнання електронних документів підписаний та скріплений печаткою ПП «Гімалая»без зазначення прізвища та ініціалів особи, яка підписала договір, тому не виключається можливість підписання договору про визнання електронних документів не ОСОБА_2, як директором ПП «Гімалая», а й іншою, уповноваженою на те підприємством особою (представником або іншою уповноваженою особою).

За зазначених обставин, факт підписання договору про визнання електронних документів від 20 січня 2011 року № 510 не ОСОБА_2, а й іншою уповноваженою на те особою сам по собі не свідчить про намір відповідача порушувати публічний порядок, інтереси держави або суспільства.

Додатком 2 до Інструкції затверджено форму журналу обліку договорів про визнання електронних документів, у графі 6 якого зазначаються прізвище, імя та по батькові особи, яка отримала примірник договору, а у 7-й графі проставляється підпис такої особи.

Як зазначав у судовому засіданні представник позивача, журнал обліку договорів про визнання електронних документів Кіровоградською ОДПІ ведеться, договір про визнання електронних документів від 20 січня 2011 року № 510 в ньому зареєстрований, проте на питання хто саме реєстрував даний договір представник позивача відповіді не надав.

Крім того, суд критично оцінює висновок почеркознавчої експертизи № 4155/02 від 16 вересня 2009 року з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до пункту 2-5 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 р. N 144/5) для проведення досліджень слідчий (суддя) повинен надати експертові вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до порушення кримінальної (відкриття цивільної чи господарської) справи і не пов'язані з її обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не в зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням слідчого (судді) у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи слідчий (суддя) повинен пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові) та посвідчити це своїм підписом.

У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма N 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, та ін.).

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості та ін.), за його змістом та цільовим призначенням.

Якщо текст (підпис), що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, слід по змозі надати вільні зразки аналогічного характеру.

Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об'єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи та ін.), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.

Зі змісту висновку експерта вбачається, що експертиза проведена на підставі наданих податковим органом вільних зразків підписів ОСОБА_2 у свідоцтві платника ПДВ, а також його умовно-вільних зразків почерку та підписів у поясненні на 5-ти аркушах.

З огляду на те, що жодних достовірних доказів, які б свідчили, що підписи на наданих судовому експерту свідоцтві платника ПДВ та поясненнях на 5-ти аркушах виконані саме ОСОБА_2 позивачем не надано, суд не приймає висновок експерта № 4155/02 від 16 вересня 2009 року як належний доказ того, що підпис на договорі про визнання електронних документів від 20 січня 2011 року № 510 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Зі змісту пунктів 7.3-7.5 розділу ІІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту) після чого платнику податків надсилається перша та друга квитанції.

Перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Друга квитанція є підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС.

За приписами частини другої статті 207 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Позивачем не надано суду доказів відсутності повноважень у особи, яка підписала оспорюваний договір, його підписувати.

Відповідно до пункту 4 розділу 6 «Строк дії договору»оспорюваного договору про визнання електронних документів від 20 січня 2011 року № 510, орган ДПС може розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Отже, передбачені договором підстави для розірвання договору про визнання електронних документів податковим органом у односторонньому порядку ні в змісті позовної заяви, ні в поясненнях представника позивача не наведені.

Крім того, матеріалами справи підтверджується фактичне виконання сторонами договору, про що свідчать перші та другі квитанції про направлення відповідачем та прийняття позивачем податкової звітності з податку на додану вартість за травень, червень, липень, серпень та вересень 2011 року (а.с. 25-34).

За правилами, встановленими частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, за наведених позивачем обставин суд не вбачає підстав для визнання договору про визнання електронних документів від 20.01.2011 р. № 510 недійсним, оскільки жодних доказів відсутності у відповідача повноважень на укладення договору, відсутності у відповідача внутрішньої волі на укладення договору, укладення відповідачем договору про визнання електронних документів без мети настання реальних правових наслідків або наміру підприємства укладеним договором порушувати інтереси держави і суспільства Кіровоградською ОДПІ суду не надано.

Договір про визнання електронних документів від 20 січня 2011 року № 510 реально виконується сторонами, що підтверджено матеріалами справи та поясненнями представника позивача.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи завдання адміністративного судочинства, у справах за зверненням субєктів владних повноважень адміністративний суд зобовязаний здійснювати судовий контроль за діями та рішеннями таких субєктів, перевіряючи зокрема чи не буде порушено, у тому числі безпідставно обмежено, права, свободи та інтереси осіб у разі задоволення адміністративного позову суб'єкта владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову за наведених позивачем обставин.

Керуючись статтями 17, 86, 94, 158, 163-165, КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції до приватного підприємства «Гімалая»про визнання договору № 510 від 20.01.2011 р. недійсним.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2011 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3