Справа № 807/1544/15
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1544/15

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді Шешеня О.М.;

Суддів: Луцович М.М., Рейті С.І.;

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача 1: Головне управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області , представник - ОСОБА_2;

відповідача 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, представник - ОСОБА_3;

відповідача 3: Державна фіскальна служба України, представник - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Державної фіскальної служби України про визнання дій неправомірними, скасування Довідки та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 2), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 3) про визнання дій неправомірними стосовно незаконної видачі "Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. №42/05-0 від 17.03.2015 року", скасування "Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. №42/05-0 від 17.03.2015 року", зобовязання видати Наказ, яким прирівняти грошове забезпечення в розмірі 10246,42 грн., згідно Довідки про грошове забезпечення №52 від 07.04.2010 року - до аналогічної офіцерської посади в ДФС України, як цього вимагає ч. 10 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зобов'язання в повному обсязі проводити нарахування та виплату позивачеві пенсійного забезпечення виходячи із розмірів грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію (15 лютого 2010 року).

29.02.2016 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої останній просив визнати неправомірними дії відповідача 1 стосовно незаконної видачі "Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. №42/05-0 від 17.03.2015 року", скасувати "Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. №42/05-0 від 17.03.2015 року", зобовязати відповідача 3 виконати вимоги ч. 10, ч. 11 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" і видати Наказ та Довідку "Про прирівняння грошового забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 10246,42 грн., згідно Довідки про грошове забезпечення №52 від 07.04.2010 року - до аналогічної офіцерської посади в ДФС України" та зобов'язання відповідача 2 проводити виплату позивачеві пенсії по інвалідності згідно офіційного "Повідомлення про призначення пенсії" №6517/13 від 02.08.2010 року виходячи із розмірів грошового забезпечення позивача за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнений позов та просив задовольнити уточнені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та уточненій позовній заяві, мотивуючи наступним. Зокрема, 25 квітня 2006 року позивач був відряджений із УПМ ДПА в Закарпатській області у Воловецьку районну раду, у звязку з його обранням на посаду голови районної ради. З виборної посади в податкову міліцію на будь-яку посаду не повертався, а працював до завершення виборного періоду і в цей час 27.01.2010 року подав рапорт на пенсію за станом здоровя. Так, позивач зазначає, що на підставі його рапорту був виданий Наказ ДПА України за №130-о від 15 лютого 2010 року «По особовому складу податкової міліції» про звільнення останнього за станом здоровя на пенсію. Позивач в судовому засіданні наголошував, що відповідачем 2 було правомірно та законно призначено йому пенсійне забезпечення із реального грошового заробітку за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію та надіслано Повідомлення про призначення пенсії за № 6517/13 від 02.08.2010 року, згідно якого останньому було призначено пенсію по інвалідності. Однак, як вказував позивач, з березня 2015 року відповідачем 2 незаконно, неправомірно та без повідомлення останнього про перерахунок пенсії було зменшено розмір пенсійного забезпечення з 7137,97 грн. до 2600 грн. Так, ознайомившись з матеріалами пенсійної справи, позивачем було виявлено супровідний лист відповідача 1 за № 83/9/07-16-05-00-41 від 17.03.2015 року та «Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. № 42/05-0 від 17.03.2015 року». Однак, як наголошував у судовому засіданні позивач зазначена Довідка за № 42/05-0 від 17.03.2015 року є незаконною, оскільки така повинна була бути за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію (тобто 15 лютого 2010 року), а також відповідач 3 повинен був ще в 2010 році видати Наказ і Довідку якою прирівняти грошовий заробіток у відрядженні на виборній посаді до аналогічної офіцерської посади. Також, позивач в судовому засіданні вказував, що відповідач 1 не вправі видавати вказану Довідку за № 42/05-0 від 17.03.2015 року, оскільки Наказ про звільнення і всі інші документи видавав відповідач 3. Відтак, отримавши зазначену «Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. № 42/05-0 від 17.03.2015 року» відповідач 2 незаконно з березня 2015 року зменшив позивачеві розмір пенсійного забезпечення, у звязку з чим порушив вимоги ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Таким чином, позивач наголошував у судовому засіданні, що на строкову військову службу з відрядження він не повертався. Відтак, відповідач 3 повинен був його грошовий заробіток, який на день звільнення останнього з Воловецької районної ради (15.02.2010 року) становив 10246,42 грн. прирівняти до аналогічної офіцерської посади, у відповідності до вимог ч. 10 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Також, позивач 12.03.2015 року звернувся з письмово заявою до відповідача 3 з проханням видати Наказ яким прирівняти його грошове забезпечення в розмірі 10246,42 грн. згідно Довідки про грошове забезпечення № 52 від 07.04.2010 року до аналогічної офіцерської посади. Однак, згідно відповіді від 10.04.2015 року відповідачем 3 було відмовлено позивачеві у видачі наказу про прирівняння його заробітку у відрядженні до аналогічної офіцерської посади. Відтак, позивач просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення уточненого позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог, мотивуючи наступним. Так, представник відповідача 1 зазначав, що позивач вже звертався до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо визнання дій ДПА України щодо видачі наказу від 27.04.2010 року №519 та Довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії №188/05-0 від 30.11.2010 року неправомірними та скасування вище вказаних документів та зобов'язання відповідача 2 в повному обсязі провести нарахування та виплату пенсійного забезпечення виходячи з розмірів за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію - 15.02.2010 року заробітної плати голови Воловецької районної ради. В подальшому постанову Ужгородського міськрайонного щодо задоволення позовних вимог позивача було скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 року було залишено в силі постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року. Також, представник відповідача 1 наголошував в судовому засіданні, що вимога позивача щодо визнання неправомірними дій відповідача 1 стосовно незаконної видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку за №42/05-0 від 17.03.2015 року та скасування даної Довідки - не підлягає до задоволення, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що орган Державної фіскальної служби повинен здійснювати розрахунки грошового забезпечення військовослужбовцям на підставі довідок про заробітну плату, які видаються працівникам іншими установами (в тому числі у відрядженні), тобто прирівнювати заробітну плату працівника органу місцевого самоврядування до грошового забезпечення військовослужбовця. Також, підставою для видачі оскаржуваної Довідки від 17.03.2015 року за №42/05-0 стало звернення відповідача 2 з проханням видати Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачеві, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №952 від 15.10.2012 року "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355" станом на 01.04.2012 року та у зв'язку з винесенням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду щодо відмови в задоволенні адміністративного позову позивача та правомірності нарахування йому пенсії по посаді завідувача сектором ДПІ у м. Ужгороді. Відтак, представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив щодо задоволення уточненого позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог, мотивуючи наступним. Так, представник відповідача 2 в судовому засіданні наголошував, що вимога позивача щодо зобовязання проводити виплату пенсійного забезпечення виходячи з розмірів за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію (15.02.2010 року) вже була предметом розгляду в судах та правова оцінка такої вимоги вже викладена в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2011 року по справі №2а-3614/а, а також, в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року у справі №61402/11/9104 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 року за № К/800/11378/15. Зокрема, представник відповідача 2 зазначав, що оскільки грошове забезпечення, зазначене в Довідці №42/05-о від 17.03.2015 року є меншим за грошове забезпечення, зазначене у Довідці №188/05-о від 30.11.2010 року (на підставі якої раніше нараховувалася та проводилася виплата пенсії позивачеві), відтак перерахунок згідно наданої Довідки №42/05-о від 17.03.2015 року не проводився, як недоцільний. Також, після надходження 18.03.2015 року Довідки про грошове забезпечення, пенсію позивача було приведено у відповідність з 01.03.2015 року та здійснено перерахунок відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а зайво виплачені кошти за березень 2015 року у сумі 3782,29 грн. відшкодовуються з нового розміру пенсії позивача. Відтак, представник відповідача 2 просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача 3 заперечив щодо задоволення уточненого позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні уточненого позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності до наказу Державної податкової адміністрації України за № 587-о від 14 червня 2006 року "Про відрядження працівників податкової міліції" у зв'язку з обранням на виборну посаду - голови Воловецької районної ради Закарпатської області, позивач був відряджений в смт. Воловець на період роботи на постійній основі, звільнивши його з посади завідувача сектором боротьби з ухиленням від податків Ужгородського міжрайонного відділу податкової міліції ДПІ м. Ужгорода Закарпатської області, із залишенням в кадрах податкової міліції Державної податкової адміністрації України (а.с. 122).

Разом з тим, наказом Державної податкової адміністрації України № 130-о від 15 лютого 2010 року "По особовому складу" позивача було звільнено у відставку за ст. 65 п "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (а.с. 123).

Однак, як було встановлено в судовому засіданні позивач продовжував працювати на посаді голови Воловецької районної ради Закарпатської області до 11.11.2010 року, тобто ще майже 10 місяців після звільнення з Державної податкової адміністрації України.

Так, 23.04.2010 року Державна податкова адміністрація України за № 2361/8/05-0 надіслала Довідку про грошове забезпечення позивача за посадою завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді у січні 2010 року та його грошове забезпечення становило 3282,26 грн.

Як було встановлено в судовому засіданні, у липні 2010 року, відповідно до подання про призначення пенсії Державної податкової адміністрації у Закарпатській області № 1 від 13.04.2010 року та доданих документів, позивачу, у зв'язку зі звільненням було призначено пенсію з 16.02.2010 року по інвалідності з грошового забезпечення, яке включало посадовий оклад за посадою голови Воловецької районної ради, окладу за спеціальне звання "підполковник податкової міліції", надбавку за вислугу років та суму додаткових видів грошового забезпечення, визначену шляхом ділення фактично виплаченої суми додаткових видів грошового забезпечення за період з лютого 2008 р. по січень 2010 р. на 24, та одночасно направлено запит Пенсійним фондом України до Державної податкової адміністрації щодо правильності звільнення зі служби позивача.

Разом з тим, наказом Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27.04.2010 року було внесено доповнення до наказу Державної податкової адміністрації України від 15.02.2010 року № 130-о з метою встановлення підполковнику податкової міліції позивачеві грошового забезпечення для призначення пенсії та зобов'язано Державну податкову адміністрацію у Закарпатській області подати до відповідача 2 довідку про грошове забезпечення станом на 15 січня 2010 року для призначення пенсії позивачеві, встановивши йому посадовий оклад за посадою завідувача сектором державної податкової інспекції у м. Ужгороді в розмірі 1148 грн.; оклад за спеціальне звання 130 грн.; надбавку за вислугу років 35 % - 447,30 грн.; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268) (43 %) 741,88 грн., премію 71 % - 815,08 грн. (а.с. 124).

Листом № 10548/13 від 03.12.2010 року Головне управління пенсійного фонду у Закарпатській області повідомило позивача, що відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27.04.2010 року про внесення доповнень до наказу Державної податкової адміністрації України від 15.02.2010 року № 130-о та наданої Державною податковою адміністрацією в Закарпатській області довідки № 188/05-о від 30.11.2010 року грошове забезпечення за посадою завідувач сектору ДПІ у м. Ужгороді йому 01.12.2010 року здійснено перерахунок пенсії, розмір якої складає 2687,47 грн.

Разом з тим, позивачем було оскаржено в судовому порядку наказ Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27.04.2010 року, згідно якого було встановлено позивачеві - підполковнику податкової міліції грошове забезпечення для призначення пенсії за посадою завідувача сектором Державної податкової інспекції у м. Ужгород та Довідку про грошове забезпечення від 30.11.2010 року №188/05-0 для призначення пенсії за посадою завідувача сектором Державної податкової інспекції у м. Ужгород, наданою Державною податковою адміністрацією у Закарпатській області.

Не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні позовна вимога позивача, щодо зобовязання відповідача 3 виконати вимоги ч. 10, ч. 11 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" і видати Наказ та Довідку "Про прирівняння грошового забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 10246,42 грн., згідно Довідки про грошове забезпечення №52 від 07.04.2010 року - до аналогічної офіцерської посади в ДФС України" та зобов'язання відповідача 2 проводити виплату позивачеві пенсії по інвалідності згідно офіційного "Повідомлення про призначення пенсії" №6517/13 від 02.08.2010 року виходячи із розмірів грошового забезпечення позивача за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.14 КАС України обставини, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2011 року у справі №2п-3614/10 було задоволено позовні вимоги позивача до Державної податкової адміністрації України, відповідача 2, а саме: визнано дії Державної податкової адміністрації України стосовно видачі наказу №519-о від 27.04.2010 року та Довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії №188/05-0 від 30.11.2010 року неправомірними, скасовано наказ №519-о від 27.04.2010 року та Довідку про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії №188/05-0 від 30.11.2010 року та зобов'язано відповідача 2 в повному обсязі провести нарахування та виплату пенсійного забезпечення позивачеві, виходячи із розмірів (останні 24 місяці перед звільненням - 15 лютого 2010 року) заробітної плати голови Воловецької районної ради.

Разом з тим, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року (справа №61402/11/9104) постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2011 року у справі №2п-3614/10 було скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову позивачеві - відмовлено (а.с. 68-72).

Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 року К/800/11378/15 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року було залишено без змін (а.с. 73-75).

Відтак, обставини встановлені судовими рішеннями, які набули законної сили, зокрема: постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року (справа №61402/11/9104) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 року К/800/11378/15, щодо правомірності видачі Державною податковою адміністрацією України наказу №519 від 27.04.2010 року та Довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії №188/05-0 від 30.11.2010 року та обставини відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача 2 в повному обсязі провести нарахування та виплату пенсійного забезпечення позивачеві, виходячи із розмірів (останні 24 місяці перед звільненням - 15 лютого 2010 року) заробітної плати голови Воловецької районної ради - не підлягають повторному доказуванню в даній адміністративній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до абз. 6 ч. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Постанова №393) військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, відрядженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших цивільних підприємств, установ та організацій, у тому числі у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обчислюється виходячи з відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання), відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за останньою штатною військовою посадою за місцем служби перед звільненням.

За час відрядження працівника за ним зберігається його середньомісячна заробітна плата. Витрати, пов'язані з відрядженням, не входять до фонду оплати праці.

Разом з тим, ч. 10 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), на яку посилається позивач, передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом і які були відряджені для роботи в органах державної влади та органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах та одержували заробітну плату в порядку і розмірах, установлених для працівників цих органів та організацій, пенсії обчислюються виходячи з посадового окладу, встановленого за аналогічною посадою відповідно для осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Так, у відповідності до постанови Верховного Суду України від 05.03.2012 року (справа №21-439а11) зазначено, що особливістю пенсійного забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і які були відряджені для роботи в органах державної влади та органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах та одержували заробітну плату в порядку і розмірах, установлених для працівників цих органів та організацій, є те, що базою для обчислення і перерахунку пенсії має бути грошове забезпечення, встановлене за військовою (спеціальною) посадою, оскільки пенсія призначається на єдиних засадах після звільнення з військової (спеціальної) служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 року (справа №21-226а11), 21 лютого 2012 року (справа №21-463а11).

Отже, базою для обчислення і перерахунку пенсії є грошове забезпечення, встановлене за військовою (спеціальною) посадою, оскільки пенсія призначається на єдиних засадах після звільнення з військової (спеціальної служби).

Відтак, враховуючи вище викладене та у відповідності до вимог ч. 10 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" вбачається, що пенсія військовослужбовця, осіб рядового і начальницького складу, які перебували у відрядженні, обчислюється, виходячи з відповідних окладів за останньою посадою, званням за місцем служби перед звільненням.

Таким чином, суд зазначає, що не може визнаватись останньою посадою позивача перед звільненням посада, яку він займав перебуваючи у відрядженні в органі місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету;

Зокрема, поняття грошового забезпечення не є тотожним поняттю заробітної плати, оскільки має іншу правову природу, як за змістом так і за юридичною суттю.

У відповідності до матеріалів справи, зокрема наказів Державної податкової адміністрації України за № 587-о від 14 червня 2006 року та за №130-0 від 15 лютого 2010 року, вбачається, що останньою посадою позивача перед звільненням є посада завідувача сектором боротьби з ухиленням від податків Ужгородського міжрайонного відділу податкової міліції ДПІ м. Ужгорода Закарпатської області.

Отже, враховуючи те, що відповідач був відряджений в смт. Воловець на період роботи на постійній основі із залишенням в кадрах податкової міліції ДПА України, відтак відповідачем 1 було правильно здійснено розрахунок грошового забезпечення позивача за посадою завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді, що відображено в Довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 17.03.2015 року вих. № 42/05-0 (а.с. 31).

Також, суд приходить висновку, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача 1 стосовно незаконної видачі "Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. №42/05-0 від 17.03.2015 року" та скасування "Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 вих. №42/05-0 від 17.03.2015 року" виходячи з наступного.

Згідно до ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів України за №952 від 15.10.2012 року "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355" (далі - Постанова за №952) постановлено Державній податковій службі забезпечити оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України довідок про розмір грошового забезпечення, визначений відповідно до додатків 15, 26, 31, 32, 36 і 37 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (Офіційний вісник України, 2006 р., № 10, ст. 632; 2007 р., № 37, ст. 1455), станом на 1 квітня 2012 року.

Відтак, у зв'язку з прийняттям Львівським апеляційним адміністративним судом постанови від 17.02.2015 року, якою було скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2011 року у справі №2п-3614/10, у відповідності до ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 року, якою залишено в силі постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року та керуючись вимогами Постанови за №952 - відповідач 2 надіслав до відповідача 1 запит від 06.03.2015 року №3205/03.01 (а.с. 30) щодо надання довідки про грошове забезпечення станом на 01.04.2012 року для нарахування пенсії позивачеві.

Таким чином, у відповідності до вимог Постанови за №952, відповідач 1 на виконання запиту відповідача 2 надіслав останньому Довідку від 17.03.2015 року вих. №42/05-0 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачеві (а.с. 30-31).

Так, як вбачається з Довідки від 17.03.2015 року вих №42/05-0 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачеві, вона була видана у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №3952 від 15.10.2012 року "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355" щодо розміру грошового забезпечення позивача за нормами чинними на 01.04.2012 року за посадою завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді (а.с. 31).

Виходячи з вище викладеного, суд приходить висновку, що не може визнаватись останньою посадою позивача перед звільненням посада, яку він займав, перебуваючи у відрядженні в органі місцевого самоврядування. Таким чином, оскільки позивач перебував у відрядженні в органі місцевого самоврядування з посади завідувача сектором боротьби з ухиленням від податків Ужгородського міжрайонного відділу податкової міліції ДПІ м. Ужгорода Закарпатської області, відтак відповідачем 1 було правомірно видано Довідку від 17.03.2015 року вих. №42/05-0 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачеві.

Разом з тим, оскільки грошове забезпечення, зазначене в Довідці № 42/05-О від 17.03.2015 року, менше за грошове забезпечення, зазначене у Довідці № 188/05-О від 30.11.2010 року за посадою завідувача сектору ДПІ м. Ужгород, на підставі якої раніше нараховувалася та проводилась виплата пенсії позивачеві, відтак перерахунок згідно Довідки № 42/05-О від 17.03.2015 року не проводився як недоцільний.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Згідно до ст. 59 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, як було встановлено в судовому засіданні після надходження 18.03.2015 року до відповідача 2 Довідки № 42/05-О від 17.03.2015 року про грошове забезпечення, пенсію позивачеві було приведено у відповідність з 01.03.2015 року та здійснено перерахунок згідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зайво виплачені кошти за березень - 2015 року у сумі 3782,29 грн. відшкодовуються з нового розміру пенсії відповідно до ст. 59 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не більше 20 відсотків розміру пенсії.

Також, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", первинне призначення пенсії та індивідуальні перерахунки пенсій осіб, яким призначено пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пов'язані з уточненням їх вислуги років, розміру грошового забезпечення або його окремих видів, здійснюється виключно на підставі документів, поданих уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

У відповідності ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки в даному випадку уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів - є відповідач 1, відтак суд приходить висновку, що останнім було видано Довідку № 42/05-О від 17.03.2015 року в межах повноважень наданих чинним законодавством України.

Згідно до ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вище викладеного, відповідачем 1, відповідачем 2 та відповідачем 3, як суб'єктами владних повноважень було доведено правомірність їхніх дій, надано належні та достатні докази, щодо обґрунтування законності таких дій з урахуванням норм чинного законодавства України.

Таким чином, сукупність вищенаведених обставин підтверджених в судовому засіданні належними та допустимими доказами, дає суду підстави із врахуванням критеріїв оцінювання дій суб'єкта владних повноважень, які містяться у ч.3 ст. 2 КАС України, визнати позовні вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи, і такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Державної фіскальної служби України про визнання дій неправомірними, скасування Довідки та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддяОСОБА_4

Судді: М.М. Луцович

ОСОБА_5

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 27 квітня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 10 травня 2016 року.