Справа № 813/807/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

11 травня 2016 року №813/807/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Миколаївського районного центру зайнятості до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення безробітному, у звязку із поновленням його на роботі за рішенням суду,-

В С Т А Н О В И В :

Миколаївський районний центр зайнятості звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення безробітному ОСОБА_2, у звязку із поновленням його на роботі за рішенням суду.

Згідно ухвали судді від 10.03.2016 року, у даній адміністративній справі було відкрито провадження.

Так, у судовому засіданні 11.05.2016 року судом поставлено на вирішення питання про закриття провадження у справі, у звязку із тим, що спір, який виник між сторонами, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти закриття провадження у справі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання із невідомих суду причин не забезпечив.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі слід закрити, з огляду на такі обставини.

Судом із матеріалів справи встановлено, що згідно з наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.01.2011 року №100 на старшого дільничного інспектора міліції служби дільничних інспекторів Миколаївського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне стягнення звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.04.2011 року №106 о/с ОСОБА_2, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області було звільнено за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з органів внутрішніх справ у запас збройних сил.

Як зясовано судом, ОСОБА_2 оскаржував своє звільнення в судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року, залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 року, у справі №2а-2243/11/1370 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу було повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, викладеними у постанові від 18.05.2011 року і ухвалі від 14.11.2011 року, ОСОБА_2 було оскаржено такі судові рішення в касаційному порядку.

Так, постановою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 року у справі №2а-2243/11/1370 було скасовано та ухвалено нову постанову в частині позовних вимог про скасування наказів і поновлення з 06.04.2011 року ОСОБА_2 на посаді про задоволення вказаних позовних вимог, а в частині вимог про стягнення з Головного управління МВС України у Львівській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У подальшому, на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року у справі №2а-2243/11/1370 наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 року №878 о/с було скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.01.2011 року №100 та наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.04.2011 року №106 о/с, а також поновлено ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_2 перебував на обліку у Миколаївському районному центрі зайнятості як безробітний у період з 23.01.2012 року по 26.04.2012 року та у період з 01.06.2012 року по 08.04.2013 року. За вказаний період ОСОБА_2 отримав допомогу по безробіттю у сумі 6 169,15 грн.

Однак, роботодавцем - відповідачем у справі вказана сума коштів, виплачених безробітному на користь Центру зайнятості повернута не була, у звязку із чим, позивач звернувся до суду з означеним адміністративним позовом.

Тож, судом зясовано, що Миколаївський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просить стягнути з відповідача суму на відшкодування виплаченого забезпечення безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, відповідно до вимог частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Положеннями частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що із працедавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості надання соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку зі здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій. Пункт 5 частини 1 цієї статті визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема й спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Отже, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обовязку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1)про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 2)про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 3)про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4)про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5)в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене, наведені підстави є виключними, коли юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень, тобто лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2013 року №21-204а13, від 22 вересня 2015 року №П/811/3781/14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тож, як свідчать фактичні обставин справи, відповідачем у даній справі виступає Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області не як субєкт, який здійснює владні управлінські функції у спірних правовідносинах, а як роботодавець, з якого стягується вартість наданих соціальних послуг безробітному, поновленому на роботі за рішенням суду.

За таких обставин, спір, який виник між сторонами, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд зауважує, що такий спір може бути розглянутий за правилами господарського (цивільного) судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Таким чином, сума судового збору, сплачена позивачем, згідно платіжного доручення №109 від 29.02.2016 року у розмірі 1 378,00 грн., підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.94, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження в адміністративній справі №813/807/16 за позовом Миколаївського районного центру зайнятості до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення безробітному, у звязку із поновленням його на роботі за рішенням суду закрити.

Повернути Миколаївському районному центру зайнятості з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., сплачений згідно платіжного доручення №109 від 29.02.2016 року.

Розяснити, що даний спір може бути вирішений за правилами господарського (цивільного) судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала Львівського окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13 травня 2016 року.