Справа № 825/781/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/781/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представників позивача - Падалки В.Б., Красної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Товстоліс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22.04.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Товстоліс" (далі - ТОВ «АФ «Товстоліс») та просить стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України 14 890,48 грн. адміністративно-господарських санкцій та 62,51 грн. пені.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік не виконано встановлених чинним законодавством вимог щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та самостійно нараховано суму штрафних санкцій, заявлену Фондом до стягнення. Враховуючи наведене відповідачем не виконано вимог передбачених ч. 3 ст. 18 та ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», згідно яких він був зобов'язаний самостійно створити робоче місце та працевлаштувати на нього інваліда.

Додатково зазначив, що яким чином відповідач повинен це зробити залежить від його бажання виконати вимоги вищевказаного Закону. Зокрема, з метою виконання вимог законодавства він міг розглядати різні варіанти пошуку бажаючих працювати інвалідів, але вирішив лише подавати інформацію про наявність вакансій для працевлаштування до служби зайнятості. Зауважив, що інформація про наявність вакансії «підсобного працівника» подається товариством на протязі декількох останніх років, що свідчить про відсутність реального бажання працевлаштування інваліда.

Враховуючи наведене вважає, що ТОВ «АФ «Товстоліс» не вживалося достатніх заходів по працевлаштуванню інвалідів та виконанню нормативу, а тому він повинен нести встановлену законодавством відповідальність.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув, надіслав письмові заперечення на адміністративний позов та пояснив, що у 2015 році середньооблікова кількість штатних працівників на товаристві становила 21 особу, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 0 осіб. Кількість інвалідів, штатних працівників, що повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», була визначена відповідачем на рівні 1 особи.

Однак, з огляду на вимоги чинного законодавства України обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно покладається як на роботодавця, так і на державну службу зайнятості. Відповідач, на протязі 2015 року, систематично звітував районному центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів по формі 3-ПН. Тобто, товариством було виділено робоче місце для працевлаштування інвалідів, а також інформувалося про можливість створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації. Така інформація надавалася у Чернігівський районний центр зайнятості.

Таким чином, враховуючи, що він на протязі 2015 року звітував до Чернігівського районного центру зайнятості населення про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, а також приймаючи до уваги, що районним центром зайнятості інваліди для працевлаштування до товариства не направлялись, до останнього не можуть бути застосовані адміністративно-господарських санкції.

Додатково в обґрунтування своєї позиції посилався на позицію Верховного Суду України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено виходячи з такого.

Так, ТОВ «АФ «Товстоліс» є юридичною особою зареєстрованою у встановленому законом порядку та відповідно до вимог чинного законодавства України несе обов'язок по обов'язковому працевлаштуванню інвалідів.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами встановлює Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 875 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частин 2, 3, 5 статті 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 № 42 затверджена форма звітності № 10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкція щодо її заповнення. Згідно п. 3.1. Інструкції середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік визначається відповідно до п. 3.2. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 1442/11722. За таким же правилом визначається середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Згідно із ст. 18 Закону № 875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Тобто цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Суд вважає, що ст. 18 Закону № 875 не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 вказаного Закону чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

В судовому засіданні встановлено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, для ТОВ «АФ «Товстоліс» складає 1 робоче місце, згідно звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2015 році середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 0 особи. Таким чином, невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 робоче місце (а.с. 6).

Працевлаштуванню інваліда передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць.

Відповідач інформував Чернігівський районний центр зайнятості про наявність вільних вакансій для інвалідів, подаючи звіти форми 3-ПН про наявність вільних вакансій («підсобний робітник») протягом 2015 року (а.с. 18-31) про що свідчить лист Чернігівського районного центу зайнятості від 23.02.2016 № 164 (а.с. 37).

У вищевказаному листі крім іншого зазначено, що у 2015 році на обліку в центрі зайнятості не перебували безробітні громадяни з обмеженими можливостями, які проживали за місцем виконання робіт (с. Товстоліс, Чернігівський район), та за рекомендаціями МСЕК могли працювати на запропонованих вакансіях.

Довідкою Чернігівського районного центру зайнятості від 12.02.2016 № 133 підтверджено вищевказану інформацію та додатково зазначено, що протягом 2015 року в нього на обліку перебувало 64 особи з інвалідністю. У зв'язку з тим, що жодна особа з них відповідно до рекомендацій в індивідуальній програмі реабілітації не може бути працевлаштованою на вакансію, запропоновану для працевлаштування інваліда, вакансія не була укомплектована. Відмов роботодавця у працевлаштуванні не надходило (а.с. 34).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач на протязі 2015 року інформував Чернігівський районний центр зайнятості про наявність вакантних місць, призначених для працевлаштування інвалідів, про що надавав звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій до центру зайнятості.

Згідно положень частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині другій наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Так, нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку із скоєнням ним правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом № 875 заходів для працевлаштування останніх, тобто, коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2010 року за скаргою Відкритого акціонерного товариства «Балаклавське рудоуправління ім.О.М. Горького» у справі за позовом Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

У своїх поясненнях представники позивача посилались на лист Терехівської сільської ради Чернігівської області від 07.03.2016 № 64 відповідно до якого на її території зареєстровано 41 інваліда (за обліковими даними господарських книг), в том числі в с. Товстоліс - 5 (4 пенсіонери та 1 інвалід війни ІІІ гр. (учасник АТО)) та лист Управління соціального захисту населення Чернігівської РДА від 23.03.2016 № 04/2124 (а.с. 35, 36).

Однак суд зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Враховуючи, що підприємство уживало усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів,які бажають працевлаштуватись.

Таке застосування норм законодавства відповідає правовій позиції Верховного суду України від 20.06.2011 по справі № 21-60а11 та Вищого адміністративного суду України від 20.11.2014 права № К/800/8732/14.

Згідно із ч. 1 ст. 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не доведено ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідачем доказана правомірність своїх дій. Так, оскільки ТОВ «АФ «Товстоліс» вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, однак відповідними органами не приймались заходи щодо працевлаштування вказаної категорії населення, застосування до товариства адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць є незаконним, тобто відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Чернігівському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна