Справа № 813/1567/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 травня 2016 року 813/1567/16

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Брильовський Роман Михайлович ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2, прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправними (неправомірними) діяння відповідачів,

В С Т А Н О В И В:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2, прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_3, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність прокурора Львівської області, який не забезпечив належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна;

- визнати протиправною бездіяльність прокурора, призначеного в кримінальне провадження №0003537 ОСОБА_4, який не забезпечив належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна;

- визнати протиправною бездіяльність старшого слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2, який не повернув незаконно вилучене майно та не виконав ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2016 в порушення ст.21 КПК України.

Ознайомившись з даним позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки поданий позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, наведено в частині третій статті 17 КАС. Це, зокрема, справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до поняття «справа адміністративної юрисдикції», наведеного у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, під нею розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. «Суб'єкт владних повноважень» - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ним владний управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійсненням цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Частиною другої статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Зі змісту позовної заяви слідує, що спірні правовідносини виникли у звязку з протиправними, на думку ОСОБА_1, бездіяльністю старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2, прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_3, прокурора, призначеного в кримінальне провадження №0003537 ОСОБА_4 щодо: незабезпечення належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна, неповернення вилученого майна та невиконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2016 в порушення ст.21 КПК України.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2016 у справі №461/1325/16-к зобовязано старшого слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно, …», однак станом на даний час рішення суду не виконано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних субєктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності субєктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності субєктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Аналіз вимог, заявлених у позовній заяві, та позиції Конституційного суду України дають суду підстави для висновку, що вирішення питання щодо діяльності або бездіяльності відповідачів, які регламентовані Кримінальним процесуальним кодексом України, не є управлінською діяльністю, і надання цим діям (бездіяльності) оцінки не входить до компетенції адміністративного суду.

Спільним листом Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2011 №334/8/13-11 (259/0/4-11) наголошено на тому, що при визначенні судової юрисдикції стосовно вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин. Органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин та її вирішення виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, відтак, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, правовідносини, що виникають з приводу незабезпечення належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна, неповернення вилученого майна та невиконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2016 в порушення ст.21 КПК України, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб регламентовані Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Статтею 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Таким чином, компетенція Львівського окружного адміністративного суду не поширюється на зазначений спір, оскільки він має розглядатися в порядку кримінального судочинства судом загальної юрисдикції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_2, прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправними (неправомірними) діяння відповідачів .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський