Справа № 163/1161/16-а
Суддя: Мосієвич І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1161/16-а
Провадження № 2-а/163/22/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Любомль Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Мосієвича І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження судовому засіданні в м. Любомль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до особи рішення якої оскаржується, начальника управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач просить визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області про відмову у перерахунку пенсії, та зобовязати здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Волинської області з липня 1986 року по березень 2014 року та набув право на пенсію за вислугою років, у звязку з чим з 2002 року отримує пенсію призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, у розмірі 90% середньо місячного заробітку за посадою прокурора Ківерцівського району Волинської області. 17 та 23 березня 2016 року звертався до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, та долучив довідку прокуратури Волинської області від 29.01.2016 року № 18-46.

Рішенням відповідача № 994/02-22 від 24.03.2016 року було відмовлено у проведенні перерау проведенні перерахунку пенсії з посиланням на ч. 5 розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, згідно якої з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначалась, відповідно Закону України «Про прокуратуру».

В письмових запереченнях Шацьке обєднане управління Пенсійного фонду України, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області позов не визнало з тих підстав, що Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 року в частині визначення умов та порядку перерахунку пенсії втратив чинність. Норма, яка б передбачала умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на даний час відсутня. Для проведення перерахунку пенсії із заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 089.12.2015 року « Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» підстав не має. Справу просять розглядати без участі їх представника.

Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

В судове засідання сторони не зявилися а тому, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Дослідивши матеріали та перевіривши докази, з'ясувавши фактичні обставини правопорушення, обґрунтування позивачем своїх позовних вимог та заперечень проти позову представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на пенсії за вислугою років.

З заяви від 23.03.2016 року поданої начальнику Пенсійного фонду України в Любомльському районі вбачається, що 23.03.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до Закону України « Про прокуратуру» (в редакції яка діяла на час призначення пенсії у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, зазначеного в довідці виданої прокуратурою Волинської області від 29.01.2016 року № 18-46.

Відповідно довідки від 29.01.2016 року № 18-46 виданої Прокуратурою Волинської області ОСОБА_1 зарплата, премія, надбавка за вислуги, матеріальна допомога, допомога на вирішення соціально побутових потреб та інші виплати усього становлять 20429, 85 грн.

З листів від 24.03.2016 року № 994/02-22 та від 06.04.2016 № 10/л-01 надісланих позивачу вбачається, що відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії із заробітної плати, оскільки відповідно до п 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються (перераховуються), зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності Шацького обєднаного управління пенсійного фонду України Волинської області є допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_2 України: Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно зі ст. 3 ОСОБА_2 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України (ст. 19 ОСОБА_2 України).

Згідно зі ст. 21 ОСОБА_2 України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 ОСОБА_2 України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_2 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення № 5-рп/2002)].

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5- рп/2002).

У цьому ж рішенні зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. ст.22, 64 ОСОБА_2 України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (у тому числі і Законом України «Про прокуратуру»), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійногозабезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348-а-13) та 17 грудня 2013 року (справа № 21-445-а-13).

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції яка діяла на момент призначення пенсії ), передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчі прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно ч.12 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії), встановлено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно ч.17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку із збільшенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати, що існували на день його звільнення з роботи.

З огляду на вищенаведені обставини та правові норми, суд приходить до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначаєрозмір та порядок перерахунку пенсіїу відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-420-а-13) та 17 грудня 2013 року (справа № 21 -445-а-13).

Оскільки, відповідно до постанови КМ України № 1013 від 09.12.2015 року, відбулася зміна у розмірі заробітної плати працівників прокуратури, перерахунок розміру призначеної пенсії позивачу необхідно провести, виходячи із приписів ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції діяла на час призначення пенсії).

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року передбачено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру». «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Наведена норма свідчить про те, що з 01.06.2015 року не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме: законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування». «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного, кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України, оскільки норми, які регулюють питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія цих законів, скасовані.

Аналізуючи вказані норми закону та виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, суд приходить до висновку, що зазначені положення п. 5 Прикінцевих положеньЗакону України № 213-УІІІ від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії прокурораму разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеноїпенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмомїх проведення.

Тому скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законамиз 01 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах не впливає наможливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, суд вважає твердження відповідача про відсутність правових підстав дляпроведення перерахунку пенсії позивачаз посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року необґрунтованими тому, що він застосував новіположення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності. Таке застосування норм права суперечить вимогам ч.1 ст. 58 ОСОБА_2 України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність, а тому при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком пенсії.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача та зобовязання провести перерахунок пенсії доведеними та такими що підлягають задоволенню. При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що з 01.06.2015 р. норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури, що призначалися на підставі ЗУ "Про прокуратуру", втратили чинність у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення усіх видів пенсій, у тому числі і спеціальних, а відтак ОСОБА_1 на підставі чинного законодавства не має права на перерахунок пенсії, оскільки, як вже вказувалося вище, таке права було надане йому з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а відтак не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст.22 ОСОБА_2 України, яка є нормою прямої дії.

Стосовно часу, з якого необхідно здійснити перерахунок пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії до Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі 23.03.2016 року, долучивши довідку прокуратури Волинської області № 18-46 від 29.01.2016 року. Таким чином, позовні вимоги в частині щодо зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції до діяла на час призначення пенсії з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року задоволенню не підлягають.

З приводу вимоги не враховувати обмеження граничного розміру пенсії при проведенні перерахунку такої, суд вважає за доцільне роз'яснити наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015р., який набув чинності з 1 квітня 2015 року, було внесено зміни в ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема зазначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, позовні вимоги в частині щодо проведення перерахунку пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром задоволенню не підлягають, а із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся 23.03.2016 року.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: вирішує справи відповідно до ОСОБА_2 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені ОСОБА_2 та законами України.

У відповідності до ст. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 11 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступає стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 7-1 1, 13, 14, 71, 86, 94, ч. 2 ст. 99, 158-163, 167, 186, ч.1 ст. 244-2, 254, ч.1 ст. 267 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області, правонаступником якого є Шацьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-46 вих. від 29.01.2016 року .

Зобов'язати Шацьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми його місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області № 18-46 вих. від 29.01.2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області, на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) гривню, 20 копійок судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий : суддя І.В. Мосієвич