Справа № 812/284/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/284/16

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управляння МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції,-

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, у якому позивач зазначив, що він з 07.08.2000 по 06.04.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ у Головному управлянні МВС України у Луганській області, звільнений зі служби за власним бажанням. Під час проходження служби у період часу з 24.07.2014 по 06.04.2015 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у звязку із чим позивач має право на нараховування щомісячної винагороди за участь в АТО. Згідно довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області № 54/16905 від 19.02.2016 грошове забезпечення позивача становить за вересень 2014 року червень 2015 року становить 26750,95 грн., при цьому, відповідачем в порушення п. 2 постанови КМУ № 158 від 04.06.2014 не нараховано та невиплачено за вказаний період винагороду за безпосередню участь в АТО. На підставі викладеного позивач просив стягнути з Ліквідаційної комісії Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області кошти в сумі 26750,95 грн, як винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції.

У судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, у яких вказав, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 03.06.2015 № 154 позивач включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення у період часу з 24.07.2014-06.04.2015. Виплата винагороди за 2015 рік позивачу здійснена у 2015 році. Виплата винагороди за 2014 рік не здійснювалась, оскільки наказ АТЦ при СБУ від 03.06.2015 № 154 видано по закінченню бюджетного періоду, а тому ГУМВСУ було позбавлено можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за період з липня по грудень 2014 року. Позивач звільнений з ОВС 06.11.2015. У звязку із перебуванням позивача у відпустці з 03.по 15 березня 2015 року винагорода за участь в АТО за березень розрахована відповідно до днів безпосередньої участі у АТО. Відомості, щодо початку ліквідації Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області внесені 06.11.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних-осіб підприємців. Відповідно до цих відомостей зазначено, що строк заявлення вимог до відповідача встановлений до 09.01.2016, який сплинув. На підставі викладеного, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Враховуючи положення пункту 6 статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2014 2015 роках працював на посаді старшого оперуповноваженого управління боротьби з кіберзлочинністю Головного управління МВС України у Луганській області.

Відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 03.06.2015 № 154 майора міліції ОСОБА_1 включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення за період з 24.07.2014 по 06.04.2015 (а.с. 34-35).

Наказом начальника Головного управління МВС України у Луганській області від 06.04.2015 № 120о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням). (а.с. 11)

Відповідно до наказу Головного управління МВС України у Луганській області від 03.03.2015 № 75 о/с ОСОБА_1 у період з 03.03.2015 по 15.03.2015 перебував у черговій відпустці (а.с. 40).

Згідно довідки від 11.03.2016 № 707/111/22-246, виданій Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України у Луганській області, грошове забезпечення позивача з 24 липня 2014 року становило 905,71 грн, у серпні 2014 року 3760,32 грн, у вересні 2014 року 3760,32 грн, у жовтні 2014 року 2757,57 грн, у листопаді 2014 року 2294,07 грн, у грудні 2014 року 5988,21 грн. (а.с. 7). Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Згідно із інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 управління МВС України у Луганській області з 09.11.2015 перебуває у стані припинення за рішенням засновників. Підстава наказ МВС України № 1325 від 30.10.2015 (а.с. 36-39).

Відповідно до інформації, зазначеній в наказі Міністерства внутрішніх справ від 30.10.2015 №1325 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», зі змінами внесеними наказом від 24.11.2015 № 1503, утворено ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у Луганській області, яка є відповідно правонаступником Головного управління МВС України у Луганській області.

Суд не приймає посилання представника відповідачів на те, що строк для предявлення вимог до Сєвєродонецького МВ УМВС у Луганській області сплинув з огляду на те, що вищевказана винагорода є складовою грошового забезпечення позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013 судом зроблено висновок про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про міліцію" форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

У відповідності до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання Постанови КМУ № 158 від 04.06.2014 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23 липня 2014 року, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах. Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

З системного аналізу наведених вище нормативних актів (Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719), з урахуванням змістового навантаження розділових знаків у контексті п. 2 Постанови № 158, можна дійти висновку, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях обчислюється у розмірі 100% місячного грошового забезпечення, з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. При цьому, враховуючи положення Наказу № 719, обчислення цієї винагороди здійснюється з дня фактичного початку участі в операціях і заходах до дня завершення такої участі, тобто винагорода виплачується військовослужбовцям за відповідні місяці із дня фактичної участі в операціях до дня завершення такої участі. Зазначеним наказом передбачено виплата винагороди за минулий період без будь-яких обмежень.

Згідно довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області від 11.03.2016 № 707/111/22-246 ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення з 24 липня 2014 року у розмірі 905,71 грн, у серпні 2014 року 3760,32 грн, у вересні 2014 року 3760,32 грн, у жовтні 2014 року 2757,57 грн, у листопаді 2014 року 2294,07 грн, у грудні 2014 року 5988,21 грн. Винагорода за безпосередню участь в АТО у вказані періоди не нарахована.

Враховуючи, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 03.06.2015 № 154 ОСОБА_1 залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 24.07.2014 по 06.04.2015, то винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись за весь вказаний період.

При цьому, враховуючи положення Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719 розмір винагороди позивача у жовтні та листопаді 2014 року повинен був становити 3000,00 грн, оскільки, розмір грошового забезпечення позивача у вказані місяці становив менше 3000,00 грн.

Таким чином, розмір винагороди за безпосередню участь в АТО, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за 2014 рік повинна становити за липень 2014 року (з 24.07.2014) - 905,71 грн, за серпень 2014 року 3760,32 грн, за вересень 2014 року 3760,32 грн, за жовтень 2014 року 3000,00 грн, за листопад 2014 року 3000,00 грн, за грудень 2014 року 5988,21 грн, а всього за 2014 рік 20414,56 грн.

Крім того, у березні 2015 року позивачу сплачено винагороду за участь в АТО у розмірі 2734,00 грн, при тому, що розмір грошового забезпечення за вказаний період ОСОБА_1 становив 4708,61 грн (а.с. 7).

Така різниця між нарахованим грошовим забезпеченням та розміром сплаченої винагороди за участь в АТО пояснена відповідачем перебуваннім ОСОБА_1 у черговій відпустці у період з 03 по 15 березня 2015 року.

Однак, таку позицію відповідача суд вважає незаконною, оскільки мінімальний розмір винагороди за участь в АТО не може бути меншою ніж 3000,00 грн в місяць. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача недоплачену частину винагороди за участь в АТО за березень 2015 року у розмірі 266,00 грн (3000,00 грн 2734,00 грн).

У запереченнях відповідач зазначає, що наказ АТЦ при СБУ від 03.06.2015 № 154 виданий по закінченню бюджетного періоду, а тому відповідач у справі був позбавлений можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за спірний період. Відповідно до відповіді на лист Міністерства внутрішніх справі від 02.07.2015 № 15/2-3750 здійснювати виплати в поточному році за зобовязаннями минулих років, особам які не перебувають в трудових відносинах з ГУМВС України в Луганській області можливо лише за відповідним рішенням суду (а.с. 34). Відповідно до відповіді на лист Міністерства внутрішніх справі від 03.12.2015 № 15/2-7026 розпорядники коштів повинні брати бюджетні зобовязання в межах бюджетних асигнувань, підстав для здійснення у 2015 році виплати винагороди за безпосередню участь в АТО за період 2014 року немає.

Згідно частини 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням наведеного суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача винагороди за безпосередню участь в Антитерористичної операції за липень 2014 року (з 24.07.2014) - 905,71 грн, за серпень 2014 року 3760,32 грн, за вересень 2014 року 3760,32 грн, за жовтень 2014 року 3000,00 грн, за листопад 2014 року 3000,00 грн, за грудень 2014 року 5988,21 грн, а всього за 2014 рік 20414,56 грн. та за березень 2015 року у розмірі 266,00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (, адреса: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.Партизанська,16) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 03039, м. Київ, пр.. 40-річчя Жовтня, б. 15А, кв.153), винагороду за безпосередню участь в антитерористичних операціях в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за липень 2014 року (з 24.07.2014) - 905,71 грн, за серпень 2014 року 3760,32 грн, за вересень 2014 року 3760,32 грн, за жовтень 2014 року 3000,00 грн, за листопад 2014 року 3000,00 грн, за грудень 2014 року 5988,21 грн та за березень 2015 року у розмірі 266,00 грн, а всього у розмірі 20680,56 грн (двадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень 56 копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3