Справа № 816/309/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/309/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача-1 - Котенка М.М.,

представника відповідача-2 - Квіти В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів 1.Головного управління Національної поліції в Полтавській області 2.Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

14.03.2016 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 провадження у справі відкрито та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 до участі у справі в якості відповідачів залучено: Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області.

У попередньому судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області та надав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить:

- стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області середній заробіток за час затримки розрахунку (з дня звільнення по день виплати одноразової грошової допомоги);

- стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області та Головного управління Національної поліції в Полтавській області по 31347,12 грн моральної шкоди.

Отже, суд розглядає позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час його звільнення відповідач не здійснив розрахунок із виплати одноразової грошової допомоги у повному обсязі, чим порушив вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. За твердженням позивача, у зв'язку із нездійсненням розрахунку ОСОБА_1 нанесено моральну шкоду, яка просить стягнути з кожного з відповідачів у розмірі 31347,12 грн.

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - ГУ НП в Полтавській області, відповідач-1) у судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, у задоволенні позову просив відмовити.

Представник Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області (надалі - УДАІ УМВС України в Полтавській області, відповідач-2) у судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала, у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.35-39, 53-55).

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалось, що з 30.09.1993 по 21.10.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління МВС України в Полтавській області від 21.10.2015 №595 о/с старшого прапорщика міліції ОСОБА_1 інспектора дорожньо-патрульної служби групи дорожньо-патрульної служби відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Кременчук УДАІ УМВС звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 63 "б" (через хворобу) Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З витягу з наказу Управління МВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с слідує, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 21.10.2015 складає 24 роки 00 місяців 24 днів, у пільговому обчислені - 24 роки 03 місяці 12 днів; безперервний стаж служби в органах внутрішніх справ становить 21 рік 11 місяців 29 днів; має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 24 роки (а.с.7).

Згідно з довідкою УДАІ УМВС України в Полтавській області № 5602 від 11.04.2016 при звільнені (21.10.2015) позивачу була нарахована одноразова грошова допомога в сумі 31347,12 грн, яка складалась з наступних виплат: посадовий оклад - 580,00 грн; оклад за звання - 65.00 грн; надбавка за вислугу років 30% - 225,75 грн; надбавка за ОВЗ 50% - 435,38 грн; премія 100% - 1306,13 грн (а.с.44).

У день звільнення позивачу ця допомога не була виплачена в повному обсязі. З довідки УДАІ УМВС України в Полтавській області № 5601 від 11.04.2016 вбачається, що 09.03.2016 ОСОБА_1 частково виплачена одноразова грошова допомога в сумі 6956,22 грн (а.с.43). З довідки УДАІ УМВС України в Полтавській області № 5621 від 25.04.2016 слідує, що одноразова грошова допомога в сумі 31347,12 грн була виплачена повністю 14.04.2016 (а.с.67).

Оскільки УДАІ УМВС України в Полтавській області в день звільнення не здійснило розрахунок із виплати одноразової грошової допомоги, вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Відносини щодо умов, норм і порядку пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262).

Як вбачається зі змісту частини першої статті 9 Закону №2262 (у редакції, чинній на дату винесення наказу про звільнення) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1993 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМУ №393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262 виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Також абзац 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294 (далі - Постанова КМУ № 1294) виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" від 31.12.2007 № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499), пункт 1.6 якої визначає, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача-2, на виконання вимог Закону № 2262 та Постанови КМУ №393 ОСОБА_1 була нарахована одноразова грошова допомога у сумі 31347,12 грн, однак, через відсутність коштів розрахунок з позивачем не був проведений вчасно.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачем УДАІ УМВС України в Полтавській області здійснило 14.04.2016, у підтвердження чого надана довідка № 5621 від 25.04.2016 (а.с.67), водночас наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий 21.10.2015.

Суд зазначає, що Інструкція № 499 не містить вимог щодо строків розрахунку з працівником під час його звільнення та відповідальності за це уповноваженого органу.

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 №21-8а15 висловлена позиція, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавством підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до положень статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 52762149).

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснений 14.04.2016, а останнім робочим днем (днем звільнення) і днем проведення виплат є 21.10.2015, то УДАІ УМВС України в Полтавській області повинно виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме: з 22.10.2015 по 14.04.2016.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

Так, з наявної в матеріалах справи довідки УДАІ УМВС України в Полтавській області № 5622 від 25.04.2016 вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 106,36 грн (а.с.66), розмір якої позивачем не оспорюється.

Згідно з листами Міністерства соціальної політики України від 18.09.2015 №560/13/133-15 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" та від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" кількість робочих днів за період з 22.10.2015 по 14.04.2016 складає 123 дні (51 робочий день у 2015 році; 72 робочі дні у 2016 році).

Таким чином, суд дійшов висновку, що УДАІ УМВС України в Полтавській області на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.10.2015 по 14.04.2016 у розмірі 13082,28 грн (106,36 грн х 123 (51 робочий день 2015 року; 72 робочі дні 2016 року).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, відповідач-2 як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій (бездіяльності).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наявність права позивача на виплату йому середнього заробітку за час затримку розрахунку.

Статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду, зокрема про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно з нормами Податкового кодексу України та як страхувальник згідно з Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, утримавши з нього при виплаті податок з доходів фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що стаття 237-1 Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з порушенням права власності, стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даному випадку позивачем доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, суду не надано.

З огляду на викладене, у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.10.2015 по 14.04.2016 у розмірі 13082,28 (тринадцять тисяч вісімдесят дві гривні двадцять вісім копійок) з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Постанова суду в частині виплати грошового забезпечення за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 травня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна