Справа № 810/235/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 810/235/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення ,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2015 р. № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 21.07.2015 р. №

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_2.) та перебуває на податковому обліку Миронівської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Відповідачем було проведено документальну планову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., за наслідками якої складено акт від 14.05.2015 р. №173/17-3/НОМЕР_2.

Відповідно до висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 167.1 ст. 167, п. 176.1 ст. 176, п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн., а також порушення п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п. 4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 р. № 455.

Такі висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що операції позивача з придбання ТМЦ від ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс», ПП «Левагро» не мають реального характеру і, відповідно, ним завищені витрати по вказаним операціям, що призвело до заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на суму 620665,75 грн. та, як наслідок, до заниження зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 44848,37 грн.

На підставі результатів перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО), що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.06.2015 р. № , яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 44848,34 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 4014,54 грн.

Зазначені рішення контролюючого органу були оскаржена позивачем до ГУ ДФС у Київській області і за результатами розгляду скарги 17.07.2015 р. ГУ ДФС у Київській області було прийнято рішення №1221/14/10-36-10-01-04, яким скасовано рішення Миронівської ОДПІ від 03.06.2015 р. № та зобов'язано Миронівську ОДПІ сформувати та виставити позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Рішення по результатам розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 р. № ГУ ДФС у Київській області прийнято не було.

На підставі та на виконання зазначеного рішення ГУ ДФС у Київській області Миронівською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області були прийняті: 1) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.07.2015 р. № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 4014,54 грн.; 2) вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2015 р. № Ф-, якою позивачу нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 44848,34 грн.

Зазначені рішення та вимога були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ГУ ДФС у Київській області, однак, за результатами кінцевого розгляду скаргу залишено без задоволення, а рішення та вимогу - без змін.

Вважаючи зазначені рішення та вимогу протиправними ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс», ПП «Левагро» у спірний період часу встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а отже, позивачем не було завищено витрат по операціям з цими контрагентами, відповідно, не занижено дохід та підстави для додаткового визначення йому суми єдиного внеску і штрафних санкцій за його не нарахування відсутні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ) та Законом України «Про збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI ( далі - Закон № 2464-VI ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI закріплено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що твердження податкового органу щодо завищення позивачем витрат по операціям з ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс», ПП «Левагро» та, відповідно, заниження доходу, з якого, як наслідок, не сплачено єдиний внесок, засновані на тому, що вказані операції є фіктивними.

Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції, реальність зазначених операцій та правильність визначення позивачем показників його податкової звітності за їх результатами встановлена постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 р. у справі № 810/1039/15, яка набрала законної сили, а отже, такі обставини мають преюдиційне значення і, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, не потребують доказування.

При цьому, судова колегія відзначає, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 №2379/12/13-12.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що сума витрат позивача по операціям з вищевказаними контрагентами, які відповідач помилково вважає сумою доходу позивача, що була ним занижена, не підлягають оподаткуванню єдиним внеском, що вказує на неправомірність винесення відповідачем оскаржуваного рішення та вимоги.

Доводи апелянта про те, що позивачем було неправомірно не нараховано і не сплачено єдиний внесок у розмірі 34,7 % колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання апелянта на неправомірність формування позивачем витрат за спірними операціями не можуть бути прийняті до уваги, з урахуванням наведеної вище аргументації.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності оскаржуваних рішення та вимоги і не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року - без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення права апелянта на доступ до правосуддя ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року йому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою-підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тож, сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом становить 551,20 грн., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі - 606,32 грн. та підлягає стягненню з апелянта на користь Київського апеляційного адміністративного суду, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 та ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року - без змін.

Стягнути з Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області на користь Київського апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 1007, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 (тридцять дві) коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 11.05.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Желтобрюх І.Л.