Справа № 686/17232/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/17232/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

28 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.,

представника позивача - ОСОБА_2, представник на підставі довіреності

представника відповідача - Форманюк М.О., представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Лісовогринівецької сільської ради, третя особа - Департамент екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації про скасування рішення сільської ради,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Лісовогринівецької сільської ради, третя особа - Департамент екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації про скасування рішення сільської ради.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову. В обґрунтування скарги позивач вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу, що у 2014 році позивачем було отримано дозвіл на спеціальне водокористування, а тому останній має переважне право на отримання в оренду земельних ділянок.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи було повідомлено завчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Печеськівської сільської ради 35 сесії сільської ради від 28 липня 2015 року за № 3 земельну ділянку водного фонду (ставка №2) загальною площею 3,0761 га у тому числі 2,9334 під водою і 0,1427 га гребля прийнято на баланс Печеськівської сільської ради Хмельницького району та призначено відповідального за дотриманням умов загального водокористування земельною ділянкою водного фонду (ставка №2) жителями територіальних громад сіл Печеськи і Ходаківці згідно Закону «Про аквакультуру» та Водного кодексу України ОСОБА_5.

Таке рішення в частині призначення відповідального за дотриманням умов загального водокористування земельною ділянкою водного фонду (ставка №2) ОСОБА_5 позивач вважає незаконним та обґрунтовує це тим, що їй Департаментом екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації видано дозвіл на спеціальне водокористування за № 237 строком на з 27.08.2014 року по 27.08.2019 рік, мета водокористування для рибогосподарських потреб. При цьому не заперечує того, що договору оренди земельної ділянки водного фонду № 272 площею 3,0761 га із ОСОБА_4 укладено не було, а про скасування договору оренди земельної ділянки із ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, рішенням Хмельницького міськрайонного суду позивач не знала.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що спірний об'єкт водного фонду не перейшов у спадок позивача, оскільки при житті спадкодавця рішенням суду договір оренди за № 272 в частині надання оренди земельної ділянки водного фонду площею 3,0761 га скасовано за рішенням суду. Тому посилання на те, що користування означеною спірною земельною ділянкою водного фонду після скасування договору оренди рішенням суду за наявності сплати орендної плати не є підставою для визнання прийнятого рішення Печеськівською сільською радою 28 липня 2015 року, тому що ніяким чином не порушує права позивача, оскільки позивач не має прав на спірну земельну ділянку водного фонду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття відповідного рішення сесією ради.

Згідно з ст. 12 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; є) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та пунктом 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення сільської, селищної, міської ради та є невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2007 року задоволено позов ОСОБА_7 до Хмельницької райдержадміністрації, за участю третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_6, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Хмельницької райдержадміністрації за № 549 від 24.05.2007 року в частині надання ОСОБА_6 земельної ділянки під об'єктами водного фонду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2009 року договір оренди земельної ділянки від 18.06.2007 року укладеного між ОСОБА_6 та Хмельницькою районною державною адміністрацією в частині надання йому в оренду ставок №2 загальною площею 3, 0761 га, в тому числі 2,9323 га під водою, 0, 1427 га гребля - скасовано. Вказане рішення переглянуте апеляційним судом Хмельницької області 10 квітня 2009 року та залишене без зміни.

Отже у ОСОБА_6 не було укладеного договору оренди земельної ділянки, а тому позивач не могла успадкувати право оренди спірної земельної ділянки водного фонду.

Як встановлено з матеріалів справи, окремо позивач - ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки водного фонду з органами місцевого самоврядування не укладала, а тому у позивача не має прав володіння та користування вказаною ділянкою.

Позивач також стверджує, що нею у 2014 році було отримано дозвіл на спеціальне водокористування, а тому відповідно позивач має переважне право на отримання в оренду земельних ділянок.

Однак, відповідно до ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Таким чином спеціальне водокористування надає лише право забору води, а аж ніяк не право користування водним об'єктом.

До того ж відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Таким чином переважне право на одержання земельної ділянки в оренду має право орендар з яким раніше було укладено право оренди на дану земельну ділянку, однак як свідчать обставини справи позивач не була орендарем спірної земельної ділянки водного фонду, а тому твердження апелянта на переважне право на отримання в оренду земельних ділянок є необґрунтованими.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено протиправність прийнятого Печеськівською сільською радою рішення 35 сесії сільської ради VI скликання № 3 від 28.07.2015 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 05 травня 2016 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.