Справа № 820/11952/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 р.Справа № 820/11952/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Калініної О.О.,

представника відповідача Красовського В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016р. по справі № 820/11952/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МК РІАЛ"

до Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МК РІАЛ", звернувся до суду з адміністративним позовом до Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Харківській області (далі - Нововодолазька ОДПІ, відповідач), в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2015 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 705424,00 грн. (за основним платежем у сумі 305518,00 грн., за штрафними санкціями за заниження податкового зобов'язання відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України, 50%- 152759,00 грн., за штрафними санкціями за нецільове використання пільги відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України,100% - 247147,00 грн.) та № від 20.09.2015 року про застосування штрафної санкції з податку на додану вартість у розмірі 304832,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року вказаний адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області № від 08.05.2015 року та № від 20.08.2015 року.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Від позивача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МК РІАЛ" взято на податковий облік Нововодолазькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Харківській області 06.06.2008 р. за № 42.

На підставі направлень виданих Нововодолазькою ОДПІ №58 від 03.03.2015р. проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Ріал" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.07.2014р. відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт № 311/20-20-22-08/35855917 від 22.04.2015 року, яким встановлені порушення п.198.6. ст.198, п.200.2 ст. 200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р., в результаті чого занижено податок на додану вартість по "загальній" декларації з ПДВ на загальну суму 686 грн., в т.ч. за серпень 2012 року в сумі 211 грн., вересень 2012 року в сумі 461 грн., березень 2014 року в сумі 14 грн.; п.185.1, ст.185, пп. 192.1.2., п.192.1. ст.192, п.198.3., п.198.6. ст.198, п.200.2 ст. 200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р, в результаті чого занижено податок на додану вартість по декларації з ПДВ переробного підприємства у загальній сумі 304 832 грн., в т.ч. за серпень 2012 р. на суму 266 грн., листопад 2012 р. на суму 252 грн., за грудень 2012р. на суму 978 грн., за січень 2013р. на суму 13 грн., за лютий 2013 р. на суму 309 грн., за березень 2013р. на суму 499 грн., за квітень 2013р. на суму 291 грн., за червень 2013 р. на суму 599 грн., за липень 2013 р. на суму 466 грн., за серпень 2013 р. на суму 858 грн., за вересень 2013 р. на суму 1636 грн., за жовтень 2013 р. на суму 649 грн., за грудень 2013 р. на суму 1700 грн., за березень 2014 р. на суму 853 грн., за квітень 2014 р. на суму 20833 грн., за травень 2014 р. на суму 2494 грн., за червень 2014 р. на суму 41948 грн., за липень 2014 р. на суму 59661 грн., за серпень 2014 р. на суму 41883 грн., за вересень 2014 р. на суму 43 258 грн., за жовтень 2014 р. на суму 42648 грн., за листопад 2014 р. на суму 42738 грн. та пп. 12 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, а саме: підприємством ТОВ "МК РІАЛ" не додержано своєчасність виплати компенсації сільськогосподарським товаровиробникам за поставлене ними м'ясо в живій вазі на суму 247147,00 грн., в результаті чого, у відповідності до пп.13 п. 1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010р., зазначені суми вважаються такими, що використані не за призначенням і підлягають стягненню до державного бюджету.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2015 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 705424,00 грн. (за основним платежем у сумі 305518,00 грн., за штрафними санкціями за заниження податкового зобов'язання відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України, 50%-152759,00 грн., за штрафними санкціями за нецільове використання пільги відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України, 100% - 247 147,00 грн.)

Також, 20.08.2015 року Нововодолазькою ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким до підприємства застосовано штрафну санкцію в розмірі 304832,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було винесено на підставі акту від 22.04.2015 року № 311/20-20-22-08/35855917.

Не погодившись з винесеним рішенням від 20.09.2015 року, підприємство - позивач оскаржило його до ГУ ДФС у Харківській області та до ДФС України.

За результатами розгляду, скарги підприємства залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, використання придбаних товарів (наданих послуг) у власній господарській діяльності підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс, ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг;

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до вимог п.200.2. ст.200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Між тим колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як свідчать письмові докази, фактичною підставою для винесення рішення № від 08.05.2015 року послугувало твердження Нововодолазької ОДПІ про завищення податкового кредиту на суму 300 604,00 грн. (не підтверджений податковими накладними - 29769,00 грн. та взаємовідносини з ПВКП "ГЕЛІОС" - 270833,00 грн.) та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму на 4914,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено реальність спірних господарських операцій, за якими був сформований податковий кредит, виходячи з наступного.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідно до п. 2.1 Статуту позивача, товариство створено з метою одержання прибутку (доходу) від здійснення підприємницької і господарської діяльності.

З метою реалізації своєї ділової мети, підприємство здійснює виробництво м'яса та м'ясних продуктів, які в подальшому реалізуються підприємством з метою отримання прибутку. Відповідні види діяльності також відображені у довідці з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 499646 від 26.06.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПВКП "ГЕЛІОС" та ТОВ "МК РІАЛ" укладено договір від 09.01.2013 № 01/01-13П, предметом якого було проведення Підрядником робіт з реконструкції м'ясопереробного комплексу по АДРЕСА_1, с. Новоселівка, Нововодолазький район.

М'ясопереробний комплекс знаходиться у власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01.02.2012 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення виконавчого комітету № 24 від 26.01.2012 року, зареєстрованого в КП "Нововодолазьке архітектурно-інвентиризаційне бюро" 03.02.2012 року за реєстраційним номером 14377108, що підтверджується витягом про державну реєстрація прав № 33072893. М'ясопереробний комплекс, реконструкція якого проводилась позивачем, знаходиться у користуванні підприємства на підставі договору оренди від 15.07.2012 укладеного з ОСОБА_3

Встановлено, що за умовами вказаного договору (п. 3.3), позивач має право за свій рахунок здійснювати поточний, косметичний та капітальний ремонт. Проводити поліпшення, перепланування і добудови орендованого майна.

Зазначений комплекс розташований на земельній ділянці земель селищної ради (комунальна власність) площею 1,4720 га, кадастровий номер якої :00:001:0047, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 013 від 25.09.2013.

За умовами п. 3.1.1 Договору 09.01.2013 № 01/01-13П, Підрядник зобов'язується виконати роботи своїми силами і коштами, зі свого матеріалу та матеріалів Замовника, якісно та у встановлений термін передбачені цим Договором.

Реконструкція м'ясопереробного комплексу відбувалася з матеріалів Підрядника.

Саме по взаємовідносинам за вказаним договором, на думку апелянта, позивачу не підтверджено суму сформованого податкового кредиту у розмірі - 270 833,35 грн. (квітень 2014 - 20833,33 грн., червень 2014 - 41666,67 грн., липень 2014 - 41666,67 грн., серпень 2014 - 41666,67 грн., вересень 2014 - 41666,67 грн., жовтень 2014 - 41666,67 грн., листопад 2014 - 41666,67 грн.).

Матеріалами справи підтверджено, що формування податкового кредиту за відповідні періоди підтверджується належним чином складеними податковими накладними, а саме: №1 від 02.04.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 2 від 09.04.2014 сума ПДВ 4166,67 грн.; № 1 від 04.06.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 2 від 10.06.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.; № 3 від 18.06.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.; № 4 від 23.06.2014 сума 8333,33 грн.; № 1 від 02.07.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 2 від 17.07.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.; № 3 від 21.07.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 1 від 04.08.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 3 від 15.08.2014 сума ПДВ 3333,33 грн.; № 4 від 18.08.2014 сума ПДВ 13333,33 грн.; № 5 від 20.08.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.; № і від 03.09.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 2 від 10.09.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 3 від 19.09.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.; № 2 від 09.10.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № з від 13.10.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.; № 4 від 20.10.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 1 від 05.11.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 3 від 19.11.2014 сума ПДВ 16666,67 грн.; № 2 від 12.11.2014 сума ПДВ 8333,33 грн.

На підтвердження фактичного отримання робіт від ПВКП "ГЕЛІОС" позивачем надані та залучені до матеріалів справи акти приймання виконаних робіт, а саме: № 1 за роботи виконані у червні 2013, № 2 за роботи виконані в липні 2013, № 5 за роботи виконані у грудні 2013, № 3 за роботи виконані у березні 2014, № 4 за роботи виконані у травні 2014.

Розрахунки за отримані роботи, позивачем проведені в безготівковій формі і в повному обсязі, що, як встановлено судом, не ставиться під сумнів контролюючим органом в акті перевірки.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.

Стосовно посилання апелянта в акті перевірки на те, що позивачем фактично понесені витрати по незаконній забудові земельної ділянки сільськогосподарського призначення, колегія суддів зауважує, що позивач має всі необхідні документи, якими підтверджується правомірність здійсненої забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, с. Новоселівка, Нововодолазький район, ще в 2011 році. Зокрема Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 19.12.2011 року видана Інспекцією ДАБК у Харківській області, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.02.2012.

Щодо висновків контролюючого органу про те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, с. Новоселівка використовується підприємством для обслуговування м'ясокомбінату, а отже відповідає категорії земель промисловості, транспорту і зв'язку, що суперечить договору суборенди від 18.08.2013 та фактично використовується не за цільовим призначенням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що законодавство не забороняє переробному підприємству використовувати землі сільськогосподарського призначення для будівництва промислових підприємств, а також для інших потреб, не пов'язаних з веденням сільськогосподарського виробництва.

Окрім того, стаття 21 ЗК України визначає вичерпний перелік наслідків використання землі не за цільовим призначенням, які жодним чином не пов'язані та не впливають на право позивача на формування податкового кредиту за операціями з придбання робіт у ПВКП "ГЕЛІОС".

Щодо правомірності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 247147,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України у період до 1 січня 2015 року податок на додану вартість юридичними особами, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, при здійсненні ними операцій з постачання власної виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими підприємствами, визначеними розділом V Кодексу, іншими юридичними і фізичними особами, у тому числі фізичними особами - підприємцями, які самостійно вирощують, розводять, відгодовують продукцію тваринництва, визначену розділом V Кодексу, справляється з урахуванням таких особливостей: перерахування суми податку на додану вартість на спеціальний рахунок переробного підприємства для виплати компенсації здійснюється переробним підприємством до 15 числа місяця, наступного за звітним (податковим) періодом, до спеціального фонду Державного бюджету України - у строки, встановлені пунктом 203.2 статті 203 Кодексу. Для підтвердження перерахування сум податку на додану вартість на спеціальний рахунок переробне підприємство разом з податковою декларацією з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання продукції надає реєстр платіжних доручень про фактично зараховані на такий спеціальний рахунок кошти за звітний (податковий) період і виписку органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з такого рахунка.

Згідно підпункту 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, виплата компенсації сільськогосподарським товаровиробникам (юридичним особам за платіжними дорученнями шляхом перерахування на їх окремі рахунки, відкриті в обслуговуючих банках, фізичним особам - готівкою безпосередньо з каси переробного підприємства або згідно з договорами доручення) здійснюється переробним підприємством до 20 числа місяця, наступного за звітним (податковим) періодом.

Таким чином, переробне підприємство до 20-го числа місяця, наступного за звітним, в якому відбулося придбання м'яса в живій вазі у сільськогосподарських товаровиробників, зобов'язане виплатити таким виробникам компенсації у визначених розмірах за поставлене ними м'ясо в живій вазі.

При цьому джерелом для виплати такої компенсації виступає сума податку на додану вартість, визначена переробним підприємством в декларації з податку на додану вартість, в якій відображаються операції з постачання готової продукції (код 0140), та перерахована на спеціальний рахунок за результатами діяльності у звітному періоді, в тому числі по уточнюючих розрахунках.

Тобто, фактично, переробному підприємству надається пільга зі сплати та використання сум ПДВ, шляхом зарахування частини податку на додану вартість на спеціальний рахунок з метою проведення в подальшому розрахунків з сільськогосподарськими товаровиробниками.

Норми податкового законодавства визначають прямий спосіб використання вказаної пільги та визначають відповідальність за порушення правил користування нею.

Так, нормою яка визначає таку відповідальність є п. 123.2 ст. 123 ПК України, за приписами якої, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

З аналізу вказаної норми вбачається, що її правова конструкція визначає відповідальність платника саме за використання пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання, а тому факт несвоєчасного перерахування компенсації сільськогосподарським товаровиробникам, не може бути розцінено як неправомірне використання пільги зі сплати ПДВ.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування до позивача відповідно до п. 123.2 ст. 123 ПК України штрафної санкції у розмірі 247 147,00 грн.

Щодо правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 152 759,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі спірного податкового повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № підприємству донараховано основного платежу з ПДВ - 305 518,00 грн., до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50 % - 152 759,00 грн.

Колегія суддів вважає вказане рішення ДПІ неправомірним, оскільки з аналізу приписів п. 123.1 ст. 123 ПК України, саме при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з певного податку, тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки протягом зазначеного в наведеній нормі строку, позивачу контролюючим органом не визначалися суми податкового зобов'язання з ПДВ, а отже застосування до платника штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50% є протиправним.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі - 304 832,00 грн. від 20.08.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать письмові докази, Нововодолазькою ОДПІ було проведено планову документальну виїзну перевірку ТОВ "МК РІАЛ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт від 22.04.2015 №311/20-20-22-08/35855917.

Так, відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Проте, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням вказаної норми 20.08.2015 року, тобто з порушенням строку в 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання платником акту перевірки.

Окрім того, відповідно до абз.5 п. 58.1 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення - рішення містить підставу для нарахування податкового зобов'язання; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку.

До спірного податкового повідомлення-рішення, в порушення абз. 6 п. 58.1 ст. 58 ПК України, контролюючим органом не надано розрахунок, який би дав можливість зрозуміти на підставі чого до платника застосовані штрафні санкції та чому безпосередньо саме в розмірі 304832,00 грн.

Тобто, Нововодолазька ОДПІ перевищуючи свої повноваження, вдруге після застосування штрафних санкцій в податковому повідомленні-рішенні № від 08.05.2015 року, до яких вже входила сума штрафних санкцій за нецільове використання коштів у розмірі 247147,00 грн., неправомірно застосовує штрафні санкції до підприємства за одне й те ж саме порушення, але в більшому розмірі.

ГУ ДФС у Харківській області та ДФС України в своїх рішеннях про результати розгляду первинної скарги зазначає, що Нововодолазькою ОДПІ була проведена інвентаризація застосованих штрафних санкцій за актами перевірок платників податків та встановлено, що інспекцією при прийнятті податкового повідомлення-рішення № від 08.05.2015 року не застосовані штрафні санкції відповідно до п. 123.2 ст. 123 ПК України, на суму використання податкової пільги не за призначенням.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятих податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження позивачем.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також зазначає, що відповідачем при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

29 березня 2016 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду відповідачу відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року по справі №820/11952/15 до ухвалення рішення по справі (а.с.223-224).

Оскільки на час постановлення даної ухвали відповідачем не було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року, наявні підстави для стягнення з Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Харківській області судового збору в розмірі 16669 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят дев'ять) гривень 22 копійки на реквізити: отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016р. по справі № 820/11952/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області судовий збір у розмірі 16669 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят дев'ять) гривень 22 копійки на реквізити: отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Рєзнікова С.С.

Повний текст ухвали виготовлений 13.05.2016 р.