Справа № 809/76/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 р. № 876/1850/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,

встановив:

05.02.2016 позивач звернувся в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо залишення інваліда армії ОСОБА_1 на військовому обліку після 19.11.2009 та стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 адміністративний позов залишено без розгляду.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною та необґрунтованою, так як прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що згідно ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду на стадії судового розгляду справи. Проте, як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції розглядав процесуальне питання, а не справу по суті. При цьому, вже раніше в ухвалі від 08.02.2016 про відкриття провадження у справі, судом першої інстанції було встановлено дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду. Крім викладеного апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнався з довідки від 27.10.2015 № 3/3208, а відтак вважає, що ним не пропущено вказаного строку.

Ухвалою судді-доповідача Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2016 задоволено клопотання ОСОБА_1 про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Для участі у судовому засіданні апелянт прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, яка судом задоволена.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином про нього повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення повістки.

З огляду на викладене, апеляційний розгляд справи проведено у відсутності осіб, які беруть участь у справі згідно ч. 4 ст. 196 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву належить залишити без розгляду, оскільки позивач, звернувшись із розглядуваним позовом до суду, пропустив визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Частиною 3 статті 163 КАС України визначено, що якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що позовна заява може бути залишена без розгляду у разі пропуску без поважних причин строку звернення до адміністративного суду, як на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, так і на стадії судового розгляду, якщо встановиться, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, безпідставним є посилання апелянта на те, що після відкриття провадження у справі, в суду першої інстанції не було правових підстав для вирішення питання, щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що пропущення строку звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки у разі пропуску цього строку з поважних причин, такий має бути судом поновлений.

Згідно частин 1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, в контексті розглядуваної справи, для дослідження питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, необхідним є встановлення періоду вчинення відповідачем оскаржуваних дій та коли про ці дії стало відомо або мало бути відомо позивачу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у цій справі оскаржуються дії Івано-Франківського обласного військового комісаріату, які полягають у залишенні інваліда армії ОСОБА_1 після 19.11.2009 на військовому обліку. Протиправність цих дій позивач обґрунтовує тим, що він не міг перебувати на військовому обліку у запасі, так як є інвалідом, а саме з вересня 2005 року 3-ої групи, а з 25 січня 2010 року 2-ої групи. Проте, як вказує позивач, всупереч наведеному з 19.11.2009 його взято на військовий облік у Івано-Франківському міському військовому комісаріаті, з якого знято 03.02.2010.

Позивач вказує на те, що про порушення своїх прав йому стало відомо лише з довідки ТВО військового комісара Івано-Франківського міського військового комісаріату від 27.10.2015 № 3/6208, згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 був прийняти на військовий облік офіцерів запасу 19.11.2009 та виключений з військового обліку офіцерів запасу 03.02.2010 (а.с. 5).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, такі доводи позивача є безпідставними, так як спростовуються матеріалами справи.

Так, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 29.03.2012 адресована військовому комісару Івано-Франківського обласного військового комісаріату у якій позивач сам зазначає, що незважаючи на інвалідність у 2009 році його зараховано у запас Збройних Сил. У зв`язку з цим позивач у цій заяві висунув вимогу про надання письмових роз`яснень щодо зарахування його, як інваліда у запас Збройних Сил України і правомірність не внесення відмітки у військовий квиток про виключення з військового обліку (а.с. 22).

На вказану заяву ОСОБА_1 надано відповідь від 09.04.2012 № 12/230/В якою повідомлено, що 03.02.2010 його виключено з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі. Для внесення відповідної відмітки у військовий квиток необхідно прибути до міського військового комісаріату.

Отже, з наведеного можна дійти висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із заявою від 29.03.2012, знав про постановлення його у 2009 році на військовий облік, а отже, вважаючи такі дії протиправними, з цього часу повинен був вживати заходів щодо захисту своїх прав шляхом звернення до адміністративного суду.

Вказані обставини встановлені і Івано-Франківським окружним адміністративним судом у постанові від 21.10.2014 по справі № 809/394/14, яка прийнята за участі у судовому засіданні ОСОБА_1 . Однією з позовних вимог у цій справі було визнання протиправною бездіяльність Івано-Франківського міського військового комісаріату з 19.11.2009 щодо виключення позивача з військового обліку. Так, вказаною постановою було встановлено, що 19.11.2009 ОСОБА_1 постановлено на військовий облік, а з 10.12.2009 зараховано у запас Збройних Сил України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, звернувшись із розглядуваним позовом 05.02.2016, пропустив визначений ч. 2 ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції односторонньо задоволено клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та не досліджено поважності причин пропуску строку, оскільки обґрунтування поважності причин пропуску цього строку покладається на позивача. Однак, останній не наводить жодних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а вказує на те, що такий строк ним не пропущено, так як про порушення його прав стало відомо з довідки від 27.10.2015 № 3/6208. Проте, як встановлено вище, про порушення своїх прав позивачу було відомо ще 29.03.2012.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, залишивши позовну заяву без розгляду, обмежив його у праві на доступ до суду, є безпідставним, оскільки Європейський Суд з прав людини у п. 35 рішення від 12.03.2009 (справа Плахтєєв та Плахтєєва проти України) зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17 18, пп. 35 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51 52; і у справі «Толстой Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80 81, пп. 62 67).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Отже, враховуючи те, що національним законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до адміністративного суду, про що позивачу мало бути відомо, а також те, що у цій справі судом достовірно встановлено обізнаність позивача про порушення його прав ще з березня 2012 року, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовну заяву без розгляду, і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої ухвали, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 809/76/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 10.05.2016.