Справа № 180/230/16-а
Суддя: Нанічкіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем Завадською А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області про визнання рішення незаконним та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду в якому просить визнати незаконним протокол № 1 від 06 січня 2016 року засідання комісії по розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення управління ПФУ в м.Марганці, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 29 грудня 2015 року. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що, починаючи з 18 вересня 2002 року і до 24 грудня 2015 року вона працювала в пунктах охорони здоровя цеху охорони здоровя Марганецького гірничо-збагачувального комбінату. З 24 грудня 2015 року була звільнена у звязку з виходом на пенсію, оскільки на час звільнення мала стаж роботи на посаді медичної сестри більше двадцяти пяти з половиною років, і відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» набула право на пенсію за вислугу років. Для призначення пенсії вона з 29 грудня 2015 року звернулася до УПФУ в м.Марганець із заявою про призначення пенсії за вислугу років. 06 січня 2016 року протоколом № 1 засідання комісії по розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення управління Пенсійного Фонду України в м.Марганці їй було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що зарахувати як спеціальний стаж роботи в період з 18 вересня 2002 року по 24 грудня 2015 року немає законних підстав, оскільки здоровпункти цеху охорони здоровя ПАТ «Марганецький ГЗК» не мають акредитації як медичний заклад. З законністю та обґрунтованістю вказаного рішення не погоджується, оскільки підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді лікаря та працівника середнього медичного персоналу, у закладі, віднесеному до закладів охорони здоровя відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ від 04 листопада 93 № 909, при наявності загального стажу від 25 до 30 років незалежно від віку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 пенсійного фонду України у м.Марганці ОСОБА_3 в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, можливо віднести лише період роботи з 15 березня 1983 року по 17 вересня 2002 року, що складає 14 років 02 місяці 18 днів і не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років за п.»е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Період роботи позивача з 18 вересня 2002 року по 24 грудня 2015 року у Пункті охорони здоровя цеху охорони здоровя, пункті охорони здоровя та здоровпункті ГЗФ цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК» віднести до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, неможливо, оскільки право на пенсію за вислугу років відповідно до чинного законодавства дає робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу в пунктах охорони здоровя (здоровпунктах), які функціонують на підприємствах та пройшли державну акредитацію як заклади охорони здоровя. А пункти охорони здоровя, в яких працювала позивач, в період її роботи не мали державної акредитації. Крім того, цех охорони здоровя не передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою КМУ від 04 вересня 1993 року № 909.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого-самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працювала:

- з 15.03.1983 року по 31.03.1984 року на посаді завідуючої Іллінським фельдшерсько-акушерським пунктом (ФАП) Томаківської ЦРЛ;

- з 01.04.1984 року по 01.04.1985 року фельдшером Добронадіївського ФАП Томаківської ЦРЛ;

- з 21.11.1989 року по 06.09.1993 року завідуючою Добронадіївського, Іллінського Новокиївськрнр ФАП Томаківської ЦРЛ;

- з 04.05.1994 року по 31.07.1996 року фельдшером здоровпункту ГЗФ шахти 9/10 Марганецької ЦМЛ;

- з 01.08.1996 року по 19.09.1996 року фельдшером здоровпункту шахти 9/10 у санаторії профілакторії ВАТ «Марганецький ГЗК»;

- з 20.09.1996 року по 21.02.2000 року завідуючою медпункту шахти 9/10 санаторію-профілакторію ВАТ «Марганецький ГЗК»;

- з 21.02.2000 року по 17.09.2002 року медсестрою здоровпункту Грушевського карєру санаторію-профілакторію ВАТ «Марганецький ГЗК»;

- з 18.09.2002 року по 30.04.2009 року сестрою медичною «Пунктів охорони здоровя» цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК»;

- з 01.05.2009 року по 31.07.2012 року завідуючою пунктом охорони здоровя ГЗФ цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК»;

- з 01.08.2012 року по 24.12.2015 року завідуючою здоровпунктом ГЗФ цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК», про що свідчить копія її трудової книжки (а.с.7-8).

З 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію і 29 грудня 2015 року звернулася до управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

06 січня 2016 року протоколом № 1 засідання комісії по розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м.Марганці Дніпропетровської області ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за вислугу років (а.с.5-6).

В протоколі зазначено, що загальний стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 14 років 02 місяці 18 днів. Зарахувати як спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 в період з 18 вересня 2002 року по 24 грудня 2015 року немає законних підстав, оскільки, здоровпункти цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК» не мають акредитації як медичний заклад.

Тобто, спірним є період роботи позивача з 18 вересня 2002 р. по 30 квітня 2009 року на посаді медичної сестри пунктів охорони здоровя цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК», період роботи позивача з 01 травня 2009 року по 31 липня 2012 року на посаді завідуючої пунктом охорони здоровя ГЗФ цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК» та період роботи з 01 серпня 2012 року по 24 грудня 2015 року на посаді завідуючої здоровпунктом ГЗФ цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК».

Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, здійснюється згідно з окремими законодавчими актами через професійні та корпоративні фонди, які функціонують відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсійне забезпечення цих осіб здійснюється за нормами вказаного Закону при досягненні пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», із збереженням діючого порядку їх фінансування.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 р. № 909, встановлено, що робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, діагностичних центрах враховується до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років.

Переліком закладів охорони здоровя, затвердженим Міністерства охорони здоровя України 28 жовтня 2002 р. № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7180, передбачено пункт охорони здоровя (здоровпункт), який створюється на підприємствах в установах, організаціях і входить до складу поліклініки або амбулаторії.

Статтею 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» визначено заклади, які забезпечують безпосередньо охорону здоровя. Заклади охорони здоровя створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікації фахівців. Необхідною умовою створення закладів охорони здоровя є їх державна реєстрація та акредитація.

Відповідно до п.2 Порядку акредитації закладів охорони здоровя, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 765, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, акредитації підлягають всі заклади охорони здоровя незалежно від форми власності. Перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку провадження діяльності. Наступні акредитації проводяться кожні три роки.

Таким чином, процедура державної акредитації є обовязковою для всіх закладів охорони здоровя незалежно від їх відомчого підпорядкування, форми власності, профілю та рівня надання лікувально-профілактичної допомоги чи медичних послуг.

В судовому засіданні було встановлено та не оспорювалось сторонами, що згідно наказів ВАТ «Марганецький ГЗК» № 374 від 01 серпня 2002 року та № 483 від 16 вересня 2002 року (а.с.31-32) здоровпункти ВАТ «Марганецький ГЗК» з 01.07.2002 року виділені в окремий структурний підрозділ з назвою «Пункти охорони здоровя» ВАТ «Марганецький ГЗК». У звязку з реорганізацією підрозділ змінив назву на «Цех охорони здоровя» і в його склад були включені 9 пунктів охорони здоровя (ПОЗ): Центральний пункт охорони здоровя, ПОЗ ГЗФ, ПОЗ шахти 9/10, ПОЗ шахти 3/5, ПОЗ шахти 1-біс, ПОЗ шахти №2, ПОЗ шахти №8, ПОЗ Автоцеху, ПОЗ ЦЗФ. Посаду завідуючої пунктами охорони здоровя замінена на посаду начальника цеху охорони здоровя.

Центральний здоровпункт ПАТ «Марганецький ГЗК» акредитований Головною акредитаційною комісією Міністерства охорони здоровя України, про що 07 грудня 2006 року виданий акредитаційний сертифікат серії МЗ №006650.

Згідно п.13 наказу голови Правління ВАТ «Марганецький ГЗК» № 529/к від 27 вересня 2002 року медсестра здоровпункту Грушевського карєру ОСОБА_5 переведена з 18 вересня 2002 року сестрою медичною Пунктів охорони здоровя цеху охорони здоровя (а.с.60-61).

З посадової інструкції, затвердженої заступником голови правління ВАТ «МГЗК» ОСОБА_6 20 листопада 2002 року, з якою ознайомлена під розпис ОСОБА_1, вбачається, що медична сестра цеху охорони здоровя підпорядковується завідуючому пунктом охорони здоровя (а.с.67-68).

З посадової інструкції, затвердженої заступником голови правління ВАТ «МГЗК» ОСОБА_7 15 жовтня 2007 року, з якою ознайомлена під розпис ОСОБА_1, вбачається, що медична сестра цеху охорони здоровя безпосередньо підпорядковується завідуючому пунктом охорони здоровя (а.с.69-71).

Згідно п.5 наказу голови Правління ПАТ «Марганецький ГЗК» № 170/к від 19 травня 2009 року сестра медична Пунктів охорони здоровя цеху охорони здоровя ОСОБА_1 переведено 01 травня 2009 року завідуючою пункту охорони здоровя ГЗФ в Цеху охорони здоровя (а.с.62).

Згідно п.5 наказу голови Правління ПАТ «Марганецький ГЗК» № 400/к від 03 серпня 2012 року завідуюча пункту охорони здоровя ГЗФ цеху охорони здоровя ОСОБА_5 переведена з 01 серпня 2012 року завідуючою здоровпунктом ГЗФ в цех охорони здоровя (а.с.63).

З посадової інструкції, затвердженої заступником голови правління ВАТ «МГЗК» ОСОБА_7 03 грудня 2012 року, з якою ознайомлена під розпис ОСОБА_1, вбачається, що завідувач здоровпунктом цеху охорони здоровя безпосередньо підпорядковується начальнику цеху (а.с.72-74).

Згідно з Положенням про здоровпункт (а.с.13-14) та Положення про цех охорони здоровя ПАТ «МГЗК» (а.с.15-17), Здоровпункт є структурним підрозділом цеху охорони здоровя.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача посилається на те, що здоровпункти, які функціонують на ВАТ «Марганецький ГЗК», не пройшли державну акредитацію як заклади охорони здоровя, окрім Центрального здоровпункту ВАТ «Марганецький ГЗК», однак доказів того не надав. Даний факт спростовується листом ПАТ «Марганецький ГЗК» від 23 грудня 2015 року № 249, в якому зазначено, що Цех охорони здоровя не може бути акредитований, а процедура державної акредитації є обовязковою для всіх закладів охорони здоровя, в тому числі й для здоровпункта (а.с.42).

Судом встановлено, що здоровпункти (пункти охорони здоровя) були створені у ВАТ «Марганецький ГЗК» задовго до 2002 року, і 01 серпня 2002 року лише виділені в окремий структурний підрозділ з назвою «Пункти охорони здоровя», а з 16 вересня 2002 року з назвою «Цех охорони здоровя». За відсутності їх акредитації у відповідності з вимогами п.2 Порядку акредитації закладів охорони здоровя, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 765, вказані здоровпункти не мали права функціонувати.

Згідно статутних документів цех охорони здоровя включає в себе здоровпункт, який 28 листопада 2006 року Міністерством охорони здоровя було акредитовано, тобто офіційно було підтверджено його статус як медичного закладу.

З огляду на вищенаведені письмові докази суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про не проходження акредитації структурними підрозділами здоровпункту ВАТ «МГЗК», в яких працювала позивач ОСОБА_1, оскільки вказані підрозділи входять до складу цеху охорони здоровя ВАТ «Марганецький ГЗК».

19 липня 2014 року позивачу виповнилося 50 років.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 станом на 29 грудня 2015 року (на день подання заяви про призначення пенсії) має стаж роботи 25 років 6 місяців, що дає право на призначення пенсії на підставі п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не було надано доказів на спростування позовних вимог та обґрунтування прийнятого ним рішення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підставність вимог адміністративного позову та незаконність оскаржуваних рішень субєкту владних повноважень, які не грунтуються на законі та порушують право позивача на передбачене законом пенсійне забезпечення, оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Таким чином, протокол № 1 від 06 січня 2016 року засідання комісії по розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення управління пенсійного фонду України у м.Марганці Дніпропетровської області, яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є незаконним.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалення на користь сторони, яка не субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню по 1102 грн. 40 коп.

Клопотання представника позивача щодо повернення надмірно сплаченої суми судового збору підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позивачем 05 лютого 2016 року сплачено судовий збір в розмірі 552 гривні за подання адміністративного позову.

Ухвалою від 08 лютого 2016 року позов залишено без руху з тих підстав, що позов містить дві вимоги немайнового характеру, а тому позивачу необхідно доплатити судовий збір.

08 лютого 2016 року позивачем сплачено 551 гривню 20 копійок судового збору на виконання вищезазначеної ухвали.

Отже, всього позивачем за подання позовної заяви, яка містить дві вимоги немайнового характеру, сплачено 1103 гривні 20 копійок замість 1102 гривні 40 копійок. Надмірно сплачена сума складає 0 гривень 80 копійок.

Заявляючи клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору представник позивача послався на постанову Пленуму Верховного адміністративного суду України від 05 лютого 2016 року № 2 «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», відповідно до якої перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобовязати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Однак, вказана постанова Пленуму ВАСУ була прийнята 05 лютого 2016 року в день подання адміністративного позову, і як зазначено в самій Постанові, вона носить рекомендаційний характер.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві або більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Така ж позиція викладена у постанові Пленуму ВАСУ № 2 від 23 січня 2015 року, яка діяла на момент подачі позивачем позовної заяви до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу лише суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 0 гривень 80 копійок.

На підставі ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст.ст. 8-11, 69-71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області про визнання рішення незаконним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним протокол № 1 засідання комісії по розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області від 06.01.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 29 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 пенсійного фонду України в м.Марганець Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 0 (нуль) гривень 80 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено 10 травня 2016 року. Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2016 року.

СУДДЯ: Н.М.