Справа № 802/2995/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2995/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

28 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Нечаюк Т.В.,

представника позивача: Арустамян Анаїт Едвардівни

представників відповідача: Червонецької Людмили Іванівни

Кушнір Оксани Олександрівни

Домерат Оксани Анатоліївни

Олійник Тетяни Василівни

Гоменюк Оксани Іванівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "НК-Віфарт" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НК-Віфарт" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "НК-Віфарт" (далі ТОВ "НК-Віфарт") звернулося до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник позивача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

31.07.2015 року головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників управління податкового аудиту Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області Олійник Т.В., головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області Вітовським А.П. та головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Вінницькій області Савчуком А.В., проведено планову документальну виїзну перевірку ТОВ "НК Віфарт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.04.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 1959/2202/38190003 від 31.07.2015 року про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ "НК Віфарт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.04.2012 року по 31.12.2014 року.

Вказаним актом задокументовано, порушення податкового законодавства, що допущені у своїй діяльності позивачем, а саме: абз. "а" п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого, ТОВ "НК Віфарт" занижено податкове зобов'язання із податку на прибуток у загальній сумі - 9858435,00 грн., а також п.198.1 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання із податку на додану вартість у загальній сумі 6930592,00 грн.

На підставі акта перевірки, 12.08.2015 року Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із податку на прибуток на суму 9858435,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на - 2464609,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання із податку на прибуток на суму 9858435,00 грн., в тому числі фінансова санкція - 2464609,00 грн.

Не погодившись з такими діями та рішеннями позивач оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджена реальність господарських операцій, здійснених між ним та його контрагентами - ТОВ «ГазУкраїна-2020», ТОВ «Ремако», ТОВ «Торговий дім Ветек», ТОВ «Фінанспромгаз», ТОВ «Фінанспромгаз Ойл», ТОВ «Транс-газ Бюро», ТОВ «Індіго Медіа» та ТОВ «Сієста Капітал», а також пов'язаність сформованих витрат з господарською діяльністю позивача, що свідчить про правомірність донарахування йому податкових зобов'язань з податку на додану вартість за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI зі змінами і доповненнями (далі ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.27 ст.14 ПК України (в редакції чинній на час здійснення перевірки), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Господарською діяльністю в розумінні п.п. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Положеннями п. 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-Х11 (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вищенаведе дає підстави вважати, що первинний документ містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Також, згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції, предметом перевірки контролюючого органу були господарські операції позивача зі його контрагентами, зокрема: ТОВ "ГазУкраїна-2020", ТОВ "Ремако", ТОВ "Торговий дім Ветек", ТОВ "Фінанспромгаз", ТОВ "Фінанспромгаз Ойл", ТОВ "Транс-газ Бюро", ТОВ "Індіго Медіа" та ТОВ "Сієста Капітал".

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду копії документів по взаємовідносинах із контрагентом ТОВ "ГазУкраїна-2020", а саме: договори, специфікації до договору, податкові накладні, видаткові накладні, залізничні накладні, товаро-транспортні накладні, розрахункові документи.

Так, відповідно до договору поставки нафтопродуктів № 1903/13-ГСМ-2 від 19.03.2013 року (далі Договір), укладеного між ТОВ "НК"Віфарт" та TOB "ГазУкраїна-2020", останнє зобов'язується передавати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити нафтопродукти.

Відповідно п.2.1 Договору - якість Товару, що поставляється, повинна відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам (ДСТу), які діють на території України, та підтверджуватись паспортом та сертифікатом якості Виробника товару.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що покупець повинен сплатити вартість товару протягом одного банківського дня.

Датою поставки товару вважається дата на штампі станції відправлення, зазначена в залізничній накладній (п.4.3), або дата виписки товаро-транспортної накладної (п. 4.4. Договору).

Відповідно до товарно-транспортних накладних вантажних автомобілів, залізничних накладних, транспортування нафтопродуктів здійснювалось залізничним та автомобільним транспортом.

Однак, при дослідженні вищезазначених документів, судом першої інстанції виявлено, що вони містять ряд суттєвих недоліків.

Зокрема, надані позивачем товарно - транспортні накладні вантажного автомобіля (а.с. 60,86,104 т.2) оформлені з істотними порушеннями, а саме: відсутні - номер та дата довіреності, номер подорожнього листа, не вказана адреса пункту розвантаження та навантаження, дата і час виїзду з підприємства - вантажовідправника, дата і час прибуття до вантажоодержувача, не зазначено одержувача вантажу.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, помилки в оформленні окремих первинних документів ще не можуть слугувати беззаперечною підставою для висновків про нереальність господарських операцій платника податків.

Проте, виходячи із системного характеру недоліків первинних документів та аналізу специфіки і умов відносин ТОВ НК "Віфарт" та ТОВ "ГазУкраїна-2020", контрагент позивача ТОВ "ГазУкраїна-2020" не є ані виробником нафтопродуктів, ані їх імпортером, ані перевізником. Тому, фактично участь ТОВ "ГазУкраїна-2020" у поставці на користь позивача нафтопродуктів не підтверджена, а документальний супровід операцій поставки із залученням ТОВ "ГазУкраїна-2020" спрямований лише на мінімізацію податкових зобов'язань вказаними платниками податків.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 р. № 451, залізнична накладна - основний перевізний документ установленої форми, що подається залізниці вантажовідправником разом з товаром і супроводжує товар на всьому шляху перевезення до станції призначення. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди про перевезення товару, яка складається між вантажовідправником і залізницею на користь третьої сторони - вантажоодержувача, та одночасно є договором на заставу товару для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Згідно п. 1.2 наказу Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 "Правила оформлення перевізних документів", накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою угодою на перевезення вантажу, яка укладається між відправником і залізницею на користь третьої особи - одержувача.

Як видно із наданих для перевірки залізничних накладних, відправником товарів є TOB "Зовнітрансгаз", Автономна Республіка Крим (р.1 накладної), одержувач ПП "Нафтотрейдінг" м. Вінниця (р.2 Накладної), для TOB "НК-Віфарт" (р.7 Накладної) (а.с.64, 70, 90, 97 т.2).

Проте, вищезазначені документи не можуть слугувати доказом про участь TOB "ГазУкраїна-2020" в господарських операціях з поставки нафтопродуктів, що одержані TOB "НК- Віфарт", оскільки лише підтверджують взаємовідносини позивача із ТОВ "Зовнітрансгаз", який вказаний у графі "відправник" та ПП "Нафтотрейдінг", який є одержувачем товару. Тобто, відповідно до цих документів, TOB "ГазУкраїна-2020" ніякого відношення до товару відвантаженого на адресу TOB "НК Віфарт" немає.

Крім того, при досліджені обставин господарських операцій позивача із TOB "ГазУкраїна-2020" судом першої інстанції встановлено, що усі документи від імені TOB "ГазУкраїна-2020" (договір, податкові накладні, видаткові накладні, повідомлення про відвантаження товару) підписані директором ОСОБА_12

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, директора TOB "ГазУкраїна-2020" ОСОБА_12 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року по справі № 646/3810/15-к, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що засуджений був лише формально учасником та директором товариства, однак не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв інших дій щодо управління TOB "ГазУкраїна-2020", не приймав участі у фінансово-господарській діяльності даного підприємства та не отримував від неї прибутку. Придбання (перереєстрація) на ім'я ОСОБА_12 TOB "ГазУкраїна-2020" (18.11.2011 року) в органах державної влади, надання ксерокопії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного податкового номеру, зразків його особистого підпису та вчинення інших дій пов'язаних із фіктивним підприємництвом надали можливість іншим членам злочинної групи використовувати зареєстроване на ОСОБА_12 товариство для здійснення незаконної діяльності.

Як зазначив Верховний Суд України у постановах від 5 березня 2012 року у справа № 21-421а11, та від 22 вересня 2015 року у справі № 21-887а15, виписані невстановленими особами від імені контрагентів податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, те що під час розгляду кримінальної справи № 646/3810/15-к по якій винесено вирок щодо ОСОБА_12 встановлено, що податкові накладні та інші фінансово-господарські документи підписувалися від імені останнього невідомою особою, суд апеляційної інстанції погоджуєтьсчя з висновком суду першої інстанції про те, що вони не можуть бути належними та допустимими доказами по справі.

Для підтвердження правомірності відображення у податковому обліку господарських операцій з TOB "Ремако" позивач надавав суду наступні первинні документи: договір, додаток до договору №1, податкові накладні, видаткові накладні, відомість вагонів до залізничної накладної № , акти прийому-передачі, розрахункові документи.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2013 року TOB "НК-Віфарт" (покупець) з TOB "Ремако" (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів за № 2301-1. Відповідно до умов договору та додатку № 1 від 23.01.2013 року, постачальник зобов'язується передавати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов'язується прийняти нафтопродукти та повністю оплатити їх ціну.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного суду України від 3 листопада 2015 року у справі за позовом ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА» до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення.

Також TOB "НК-Віфарт" не були надані документи, які підтверджують фактичне транспортування товару (дизельне паливо) залізничні накладні, товаро - транспортні накладні, тощо.

При цьому, Верховний Суд України у постанові від 16.12.2014 року по справі за позовом ТОВ "Фірма Октан" до ДПІ у Солом'янському районі м. Києва вказав про необхідність наявності доказів транспортування нафтопродуктів, їх зберігання у процесі виконання поставок, прийняття позивачем товару за кількістю та якістю відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, доказами, які можуть використовуватися при аналізі реальності господарських операцій є дані про існування активу (дані про те чи вироблялася продукція, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків-набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі (чи реалізовувався, чи споживався тощо). Крім того, для встановлення реальності операцій слід з'ясувати факт, чи справді актив отриманий від указаного в первинних документах контрагента позивача.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, під час проведеної відповідачем перевірки виявилось неможливим прослідкувати походження та руху товарів по ланцюгу постачальників та зв'язок поставлених нафтопродуктів із тими суб'єктами господарювання, які вказані у поданих позивачем документах.

При цьому, як зазначено відповідачем, за даними інформаційної бази АС "Податковий блок", АІС "Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту", відомостями Єдиного державного реєстру податкових накладних (ЄДРПН), додатку № 5 до податкової декларації із ПДВ "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" встановлено, що постачальником TOB "Ремако" є TOB "ГазУкраїна-2020", постачальником TOB "ГазУкраїна-2020" є TOB "Гатіора", в свою чергу постачальником TOB "Гатіора" є TOB "Юрай".

Водночас, TOB "Юрай" не декларувало обсягів придбання товарів (робіт, послуг) за перевіряємий період, про що свідчать дані декларацій з ПДВ разом з додатками №5, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, ЄДРПН. Отже, прослідкувати походження та рух товарів (робіт, послуг) по ланцюгу від контрагентів до позивача є неможливим.

Крім того, паливо яке за твердженнями позивача, постачалося TOB "Ремако" отримано від TOB "ГазУкраїна-2020". Однак, як вже зазначалось вище, згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року по справі № 646/3810/15-к директора TOB "ГазУкраїна-2020", директора ТОВ "ГазУкраїна-2020" засуджено за ч.2 ст.205 КК України. І вироком зокрема встановлено, що з метою реалізації злочинного умислу 22.08.2012 було укладено договір між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ "ГазУкраїна-2020" № 14/4260/12, згідно якого в якості передоплати протягом серпня-грудня 2012 року перераховано на рахунок фіктивного підприємства ТОВ "ГазУкраїна-2020" грошові кошти за нібито поставку нафтопродуктів у розмірі 449 963 820 гривень.

Щодо посилань представника позивача на те, що вказаний вирок суду не може бути належним доказом, що свідчить про фіктивність господарських операцій здійснених ТОВ "ГазУкраїна-2020", оскільки злочинні дії вчинялись в 2012 році, а постачання нафтопродуктів відбулося тільки в 2013 році, колегія суддів зазначає, що під час розгляду кримінальної справи в встановлено тільки в який період укладались договори поставки та здійснювався перерахунок коштів на рахунок ТОВ "ГазУкраїна-2020" з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а коли саме грошові кошти НАК «Нафтогаз України» переведені із рахунку товариства на рахунки інших підприємств з ознаками фіктивності та привласнені шляхом проведення низки фінансово-господарських операцій не вказано.

Крім того, як пояснила представник відповідача, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції в відкритому судовому засіданні, слідчим, який проводив досудове розслідування у кримінальній справі № 646/3810/15-к надано Вінницькій ДПІ документи, з яких встановлено, що жодних господарських операцій щодо поставки нафотопродуктів до винесення вироку по справі, ТОВ "ГазУкраїна-2020" не проводилося.

Таким чином, враховуючи те, що TOB "Ремако" нафтопродукти від TOB "ГазУкраїна-2020" не отримувало, з огляду на фіктивну господарську діяльність останнього, то і виключається подальша можливість їх реалізації TOB "НК-Віфарт".

Для підтвердження правомірності та реальності здійснення господарських операцій з TOB "Торговий дім Ветек" позивачем надані наступні документи: договір поставки нафтопродуктів № 148-11/10/13 від 11.10.2013 року, специфікації до договору, податкові накладні, товаро-транспортні накладні, залізничні накладні, акти звірки, розрахункові документи, тощо.

Так, за умовами договору поставки нафтопродуктів № 148-11/10/13 від 11.10.2013 року, укладеного TOB "НК-Віфарт" та TOB "Торговий Дім Ветек" (далі Договір), постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець (TOB "НК-Віфарт") зобов'язується оплатити та прийняти нафтопродукти (товар), що узгоджені Сторонами до постачання відповідно до Специфікацій до даного Договору.

Відвантаження узгодженої до поставки партії Товару проводився залізничним та/або автомобільним транспортом відповідно до наданої Покупцем заявки на поставку (п.3.6 Договору). Відповідно п.4.1 Договору Постачання Товару залізничним транспортом здійснюється на умовах FCА франко-перевізник ст. Одеса-Застава І Одеської з/д (згідно правил Інкотермс 2010), якщо інші умови поставки не були погоджені Сторонами в Специфікації на постачання певної партії товару або Додаткової угоді до даного Договору. За умови, відвантаження залізничним транспортом вантажовідправником за даним Договором є ПАТ "Одеський НПЗ" та/або Постачальник (TOB "Торговий Дім Ветек").

Згідно п. 5.1 Договору поставка Товару автомобільним транспортом здійснюється на умовах FCA франко-перевізник на естакаді наливу Постачальника, розташованої за адресою: 65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1 (згідно Інкотермс 2010), якщо інші умови поставки не були узгоджені Сторонами в Специфікації на поставку певної партії товару або Додатковій угоді до даного Договору.

При відвантаженні автомобільним транспортом вантажовідправником за даним Договором виступає ПАТ "Одеський НПЗ" та/або Постачальник.

Позивачем зазначено, що транспортування нафтопродуктів здійснювалось залізничним та автомобільним транспортом й надано залізничні накладні та товарно- транспортні накладні вантажних автомобілів, якими здійснювалось транспортування.

Однак вказана документи оформлені з істотними порушеннями, а саме: в ТТН від 11.10.2013 року відсутні-назва автопідприємства, номер та дата довіреності, номер подорожнього листа, не вказана адреса пункту розвантаження та навантаження, дата і час прибуття до вантажоодержувача; ТТН від 06.02.2014 року та від 05.02.2014 року відсутні- номер та дата довіреності, номер подорожнього листа, не вказана адреса пункту розвантаження та навантаження, дата і час прибуття до вантажоодержувача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності вказаних недоліків, останні не можуть вважатися належними та допустимими доказами в підтвердження факту транспортування нафтопродуктів та переміщення їх у просторі саме від TOB "Торговий Дім Ветек" до TOB "НК-Віфарт". При цьому не виключено факт отримання нафтопродуктів позивачем від інших постачальників, проте підстави вважати їх постачальником TOB "Торговий Дім Ветек" відсутні.

Крім того, із залізничних накладних встановлено наступне: у залізничній накладній від 27.11.2013 року відправником товару є TOB "Зовнітрансгаз", Автономна Республіка Крим (р.1 накладної), одержувачем ПП "Нафтотрейдінг", м. Вінниця (р.4 Накладної), для TOB "НК-Віфарт"; у залізничній накладній від 31.01.2014 року відправником товару вказано TOB "Інженірінг", м. Київ (р.1 накладної), а одержувачем ПП "Нафтотрейдінг" м. Вінниця (р.4 Накладної), для TOB "НК-Віфарт".

Отже, в результаті співставлення умов договору поставки нафтопродуктів №148-11/10/13 від 11.10.2013 року та інформації, що вказана у залізничних накладних, встановлено що суб'єктами господарських правовідносин, які забезпечували поставку нафтопродуктів позивачу є TOB "Зовнітрансгаз" та TOB "Інжерінг", а не TOB "Торговий дім Ветек".

Також відповідачем надано суду інформацію з бази АС "Податковий блок", АІС "Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту", Єдиного державного реєстру податкових накладних (ЄДРПН), додаток №5 до податкової декларації із ПДВ "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" якими підтверджується, що постачальником TOB "Торговий Дім Ветек" за жовтень - листопад 2013 р. є TOB "ГазУкраїна-2020", постачальником TOB "ГазУкраїна-2020" є TOB "Даймонд Альянс", в свою чергу постачальником TOB "Даймонд Альянс" є TOB "Юрай". В січні-лютому 2014 року постачальником TOB "Торговий Дім Ветек" є TOB "ГазУкраїна-2020", в свою чергу постачальником TOB "ГазУкраїна-2020" є TOB "Юрай".

Однак, як зазначалося вище, TOB "Юрай" не декларувало обсягів придбання товарів (робіт, послуг) за перевіряємий період, про що свідчать дані декларацій з ПДВ разом з додатками № 5, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, ЄДРПН.

Таким чином, надані позивачем документи не містять даних про умови зберігання товару, прийняття за кількістю та якістю уповноваженими представниками позивача, порядок транспортування зокрема, доказів використання спеціальних транспортних засобів для перевезення нафтопродуктів в заявлених обсягах, конкретних виконавців цих операцій та матеріально-відповідальних осіб, а отже неможливо прослідкувати походження та рух товарів (робіт, послуг) по ланцюгу від постачальників до позивача -TOB "НК-Віфарт".

Надаючи правову оцінку господарським взаємовідносинам позивача із TOB "Фінанспромгаз", суд першої інстанції виходив із наступного.

На підтвердження реальності господарських операцій з вказаним контрагентом позивачем надано суду договір поставки нафтопродуктів № 6/02-ДП від 28.02.2013 року, додаткові угоди до договору, податкові накладні, акти звірки, розрахункові документи.

Згідно п. 2.1 Договору № 6/02-ДП від 28.02.2013 року, якість товару повинна підтверджуватися відповідними документами (паспортами та сертифікатами якості виробника товару). Проте позивачем не надано підтверджуючих якість документів, які б стосувалися того палива, яке за словами позивача постачалося TOB "Фінанспромгаз". Водночас підстави вважати, що подані документи мають відношення до спірних поставок відсутні.

Також позивачем не надано доказів оформлення заявок на постачання товару, у відповідності до п. 3.1. Договору № 6/02-ДП від 28.02.2013 року.

Згідно п. 4.3.-4.4 вказаного Договору, датою поставки товару вважається дата на штампі станції відправлення, зазначена в залізничній накладній чи дата виписки товаро - транспортної накладної. Проте, позивачем до перевірки не надано документів, які б дали можливість відстежити переміщення товару у просторі, вони фактично можуть лише свідчити про наміри їх суб'єктів господарювання які їх підписали, та не дають підстав для висновку про реальне переміщення товару від одного суб'єкта господарювання до іншого в процесі здійснення господарської діяльності.

Також, Актом перевірки № 1959/2202/38190003 від 31.07.2015 року задокументоване порушення позивам вимог податкового законодавства. Так, дизельне паливо, одержано на загальну вартість 1124035 грн., в т.ч. ПДВ - 187339,17 грн., включено TOB "НК-Віфарт" до витрат згідно ксерокопії видаткової накладної № 8 від 28.02.2013 року.

Під час розгляду справи в відкритому судовому засіданні, судом першої інстанції оглянуто видаткову накладну № 8, на яку зіслався позивач, як на підтвердження факту передачі нафтопродуктів (паливо дизельне ДТ - 3 - К5 сорт F) та встановлено, що підпис директора ОСОБА_15 проставлений на накладній істотно різниться із підписами вказаної особи на інших документах в тому числі на копії вказаної видаткової накладної.

Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що на адресу Вінницької ОДПІ від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києва надійшов Акт №188/26-55-22-08/37955837 від 05.03.2015 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки TOB "Фінанспромгаз" щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки виявлено - нереальність вчинення господарських операцій TOB "Фінанспромгаз", наслідком встановленого факту є фіктивність руху активів платника податків. Таким чином, податковим органом зроблено висновок, що у TOB "Фінанспромгаз" не було підстав для податкового обліку купівлі-продажу нафтопродуктів.

Крім того, задокументованим відносинам позивача із TOB "Фінанспромгаз" притаманні й інші недоліки, оцінка яким надавалась вище при дослідженні господарських операцій позивача із іншими контрагентами, це зокрема не підтвердження виробника товару, не підтвердження відношення TOB "Фінанспромгаз" до товару який міг постачатися, не підтвердження його переміщення у просторі саме TOB "Фінанспромгаз", із урахуванням місця знаходження майна, відсутність умов для здійснення господарської діяльності контрагентом, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди.

Надаючи оцінку встановленим обставинам суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 27 березня 2012 року (справа № 21-737во10), в якій зокрема зазначено, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Отже, беручи до уваги усі зазначені вище відомості про обставини можливих господарських взаємовідносин позивача із TOB "Фінанспромгаз", суд ввжає обгрунтованими висновки контролюючого органу про їх безтоварний характер, а тому такі не можуть бути підставою для формування як податкового кредиту так і валових витрат підприємства.

Оцінюючи висновки контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій позивача з TOB "Фінанспромгаз Ойл", суд першої інстанції виходив з наступного.

Для підтвердження товарності господарських операцій з контрагентом TOB "Фінанспромгаз Ойл" позивач надав суду договір поставки нафтопродуктів № 014/2014-НП від 17.07.2014 року, додатки до договору № 1 від 18.08.2014 року, № 2 від 18.09.2014 року, додаткові угоди № 1 від 19.08.14 року, № 2 від 04.09.14 року, № 3 від 13.09.14 року, № 4 від 17.09.14 року, №5 від 27.09.14 року, податкові накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі нафтопродуктів, розрахункові документи.

Відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів № 014/2014-НП від 17.07.2014 року постачальник (TOB "Фінанспромгаз Ойл") зобов'язується протягом дії договору постачати покупцеві (TOB "НК-Віфарт"), а покупець зобов'язується прийняти і оплачувати нафтопродукти у порядку та на умовах, що встановлені договором.

Відповідно п.1.3 договору якість продукції повинна відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам (ДСТу), чинним на території України, і підтверджуватись паспортом якості виробника та/або сертифікатом відповідності.

Позивачем вказано, що поставки нафтопродуктів здійснювалися: 19.08.2014 року, 04.09.2014 року, 13.09.2014 року, 17.09.2014 року, 19.09.2014 року, 25.10.2014 року, 29.10.2014 року, 06.11.2014 року на умовах правил Інкотермс "СРТ", залізничним та автомобільним транспортом.

Надавши оцінку документам, в підтвердження зазначених доводів, суд першої інстанції встановив, що відповідно до залізничних накладних, відправником товарів є ПУ "Белоруснефть-Мозирнефтепоставка" РУП "ПОБ" м. Мозир (р.1 накладної), одержувач ТОВ "Принт Инжиниринг" Україна, м. Київ (р. 5 накладної).

Досліджені документи не дають підстав пов'язувати нафтопродукти, які постачались позивачу із його контрагентом TOB "Фінанспромгаз Ойл". Оцінку вказаним дефектам залізних накладних судом надано вище. Таким чином, судом першої інстанції встановлено відсутність документального підтвердження пов'язаності TOB "Фінанспромгаз Ойл" з товаром, що був відвантажений на адресу позивача.

Поряд з цим, надані позивачем товарно - транспортні накладні вантажного автомобіля оформлені з істотними порушеннями, а саме: відсутні - номер та дата довіреності, номер подорожнього листа, не вказана адреса пункту розвантаження, маса нафтопродуктів, дата і час виїзду з підприємства - вантажовідправника, дата і час прибуття до вантажоодержувача.

Крім того, із Акта № 190/26-55-22-08/39166537 від 05.03.2015 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, про результати документальної позапланової невиїзної перевірки TOB "Фінанспромгаз Ойл" з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.05.2014 року по 31.12.2014 року встановлено, що TOB "Фінанспромгаз Ойл" фактично не могло здійснювати господарські операції з придбання товарів (бензину, мазуту, дизельного пального та нафти сирої) отриманих від контрагентів постачальників, через відсутність у підприємств майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення вказаного виду діяльності, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів, механізмів, і як наслідок відсутність постачання товарів (робіт, послуг) "Фінанспромгаз Ойл" на адресу підприємств - покупців.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові від 27 березня 2012 року у справі № 21-737во10 про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, подані позивачем первинні документи (видаткові накладні, податкові накладні) не є належним документальним підтвердженням фактичного виконання розглянутих постачань на адресу позивача, адже, за відсутності у спірного постачальника об'єктивних умов для виконання розглянутих операцій (основних фондів, транспортних засобів, трудових ресурсів і т. п.) наведені документи не є достатніми для підтвердження як наявності активу у названого постачальника, так і його фактичного руху на шляху до платника податків - набувача TOB "НК-Віфарт".

Надаючи правову оцінку висновку контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій позивача з TOB "Транс - Газ Бюро", суд першої інстанції встановив наступне.

Для підтвердження правомірності та реальності здійснення господарських операцій з TOB "Транс - Газ Бюро" позивачем надано договір поставки нафтопродуктів №01/09-НП від 02.09.2014 року, додаткові угоди до договору, податкові накладні, товаро - транспортні накладні, акти прийому-передачі та розрахункові документи.

Відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів за № 01/09-НП від 02.09.2014 року постачальник (TOB "Транс - Газ Бюро") зобов'язується передавати у власність покупцеві

(TOB "НК-Віфарт"), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти. Транспортування продукції здійснювалось автомобільним транспортом.

Судом першої інстанції встановлено, що надані до перевірки товарно-транспортні накладні на перевезення товару автотранспортом оформлені з істотними порушеннями, зокрема: відсутні - номер подорожнього листа, не вказана адреса пункту розвантаження, маса нафтопродуктів, дата і час виїзду з підприємства -вантажовідправника, дата і час прибуття до вантажоодержувача, в товаро-транспортних накладних від 08.10.2014 року та від 02.10.2014 року - не зазначено "Вантажоодержувача" та "Замовника".

Крім того, Актом №183/26-55-22-08/37634827 від 04.03.2015 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про результати документальної позапланової невиїзної перевірки TOB TOB "Транс - Газ Бюро" щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, задокументовано відсутність реального здійснення господарських операцій зазначеним контрагентом позивача за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року та вбачається проведення транзитних фінансових потоків (при придбанні та подальшій реалізації нафтопродуктів), спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Також при дослідженні обставин можливих взаємовідносин позивача із TOB "Ремако", судом встановлено, що в ланцюгу постачання постачальником TOB "Ремако" є TOB "ГазУкраїна-2020", постачальником TOB "ГазУкраїна-2020" є TOB "Гатіора", в свою чергу постачальником TOB "Гатіора" є TOB "Юрай", а при дослідженні обставин можливих взаємовідносин позивача із TOB "Торговий Дім Ветек" встановлено, що постачальником TOB "Торговий Дім Ветек" за жовтень - листопад 2013 р. є TOB "ГазУкраїна-2020", постачальником TOB "ГазУкраїна-2020" є TOB "Даймонд Альянс", в свою чергу постачальником TOB "Даймонд Альянс" є TOB "Юрай". В січні-лютому 2014 року постачальником TOB "Торговий Дім Ветек" є TOB "ГазУкраїна-2020", в свою чергу постачальником TOB "ГазУкраїна-2020" є TOB "Юрай".

Відповідачем надано суду інформацію про рух безготівкових коштів по розрахунку вказаних суб'єктів господарювання. Із змісту отриманої інформації судом першої інстанції встановлено, що кошти від ТОВ "НК Віфарт" перераховувались TOB "ГазУкраїна-2020" далі TOB "Гатіора" а від вказаного суб'єкта господарювання кошти перераховувались ТОВ "Торенія" та іншим підприємствам які не мають відношення до досліджуваних господарських операцій. Вказані факти підтверджують висновки контролюючого органу про те, що спірні операції позивача із його контрагентами спрямовані на мінімізацію податкових зобов'язань та отримання неправомірної вигоди від їх здійснення.

Як пояснив представник відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції в відкритому судовому засіданні, з поміж усіх проаналізованих дефектів господарських операцій позивача із його контрагентами, в ланцюгу яких знаходилось TOB "Юрай" останнє, з метою створення умов для мінімізації податкових зобов'язань, в тому числі, позивачу у справі проводило в порядку ст. 192 ПК України процедуру корегування податкових зобов'язань. Корегування полягало у документальному відображенні повернення раніше реалізованих товарів неплатником податку на додану вартість, що давало підстави для зменшення суми податкових зобов'язань платнику податків який проводив їх корегування (TOB "Юрай") та залишення сум податкового кредиту іншим суб'єктам господарювання у ланцюжку постачання.

Згідно з підпунктом 14.136 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Різновидом операцій позбавлених ділової мети є операції з використанням зайвої ланки.

Суд першої інстанції вірно зазначено, що господарська операція є зайвою ланкою в тому разі, якщо буде встановлено, що без її здійснення економічний ефект є не меншим, ніж за її відсутності.

Зокрема, ділова мета відсутня в операціях, які штучно ускладнюють рух активів до їх справжнього набувача або від постачальника до покупця, у тому числі через низку посередників.

При цьому штучність витрат полягає в тому, що у платника податків наявні об'єктивні можливості скоротити ланцюжок постачань активів, але він цією можливістю не користується незалежно від мотивів. Зокрема, платник податків може встановити контакти з виробником або імпортером товарів і мати можливість придбати відповідні активи безпосередньо за меншою ціною, але робить це через посередників за вищою вартістю.

В такому разі сплачена покупцем надмірна (штучно утворена) вартість не може бути включена до складу витрат платника податків навіть тоді, коли реальність операції (фактичний рух активів) не підлягає сумніву.

Як роз'яснено Вищим адміністративним судом України в Інформаційному листі "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р., у спорі, який розглядається, в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

З метою перевірки вказаних обставин судом першої інстанції витребувано додаток № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів", а також реєстр контрагентів які здійснювали в користь позивача поставки нафтопродуктів у досліджуваний період.

Із вказаних документів та пояснень представників сторін судом встановлено, що у позивача виникали господарські взаємовідносини як із виробниками нафтопродуктів так і з іншими суб'єктами господарювання, відносини із якими давали б можливість скоротити позивачу ланцюжок постачання який досліджено у справі (TOB "Торговий Дім Ветек" - TOB "ГазУкраїна-2020", TOB "Даймонд Альянс" - TOB "Юрай"). Отже, наявність у позивача господарської мети при вчиненні відповідних правочинів із частиною своїх постачальників при розгляді даної справи не доведено.

Висновки акта перевірки щодо вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по господарських операціях позивача з ТОВ "ГазУкраїна-2020", ТОВ "Ремако", ТОВ "Торговий дім Ветек", ТОВ "Фінанспромгаз", ТОВ "Фінанспромгаз Ойл", ТОВ "Транс-газ Бюро", знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Надаючи правову оцінку взаємовідносинам між позивачем та його контрагентами щодо надання рекламних послуг, а саме: TOB "Сієста Капітал" та TOB "Індіго медіа", суд першої інстанції виходив із наступного.

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що в порушення п. 138.2 ст.138, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України TOB "НК-Віфарт" завищено витрати на збут в загальній сумі 1581840 грн., в т.ч. за 2013 р. в сумі - 449280 грн., за 2014 р. в сумі - 1132560 грн., за рахунок віднесення послуг з організації розміщення реклами на телебаченні, одержаних від TOB "Сієста Капітал" та TOB "Індіго медіа".

Судом першої інстанції встановлено, що взаємовідносини між TOB "Сієста Капітал" та TOB "НК Віфарт" здійснювались в період з 01.06.2013 року по 31.08.2014 року.

Одержання рекламних послуг від TOB "Сієста Капітал" за період з 01.06.2013 року по 31.07.2014 року загальною вартістю 1072656 грн., в т.ч. ПДВ - 178766 грн., стало предметом позапланової невиїзної перевірки TOB "НК Віфарт" з питань достовірності та повноти нарахування податкового кредиту по контрагентам TOB "Сієста капітал", за результатом якої складено акт перевірки № 440/22/38190003 від 31.12.2014 р., яким не підтверджено отримання вказаних послуг та зменшено податковий кредит на суму ПДВ з вартості одержаних послуг в розмірі 178766 грн.

При цьому, під час проведення перевірки висновки якої стали підставою для прийняття оскаржуваних у справі податкових повідомлень - рішень, позивачем не надано первинних документів, що підтверджують отримання рекламних послуг від ТОВ "Сієста Капітал" за період до 31.08.2015 року.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до п. 85.2 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що платник податків обґрунтовуючи незаконність рішення контролюючого органу вправі подавати докази безпосередньо до суду. Проте оцінка таких доказів може стосуватися обставин, досліджених під час перевірки та не може перетворюватися на з'ясування тих, які в процесі перевірки не досліджувались. Тому, адміністративний суд під час дослідження правомірності податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акта перевірки, не може підміняти контролюючий орган шляхом дослідження обставин, які не були зафіксовані в акті перевірки, для визначення обсягу податкових прав та обов'язків платника.

Отже, враховуючи те, що оригінали первинних документів позивачем при проведенні перевірки надані не були, то суд першої інстанції дійшов обргунтованого висновку про те, що відповідачем було правомірно проведено перевірку без первинних документів, оскільки саме позивач не виконав свого обов'язку щодо їх надання, а тому були відсутні такі документи на підтвердження факту здійснення господарських операцій з його контрагентами та підтвердження правомірності включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку.

Щодо ефірних довідок, що надані каналом ТРК "ЕРА" за серпень 2014 року які виписані TOB "Про Актив Медіа Консалтинг" то з їх змісту вбачається, що TOB "Сієста капітал" в них не значиться ні як замовник, ні як посередник, тобто, даними довідками відношення вказаного товариства до надання послуг по організації розміщення реклами на телебаченні не підтверджено та не встановлено.

На підтвердження надання послуг з рекламного обслуговування, які за словами представника позивача, отримані від TOB "Індіго медіа" позивачем надано договір про рекламні послуги, ефірні довідки, акти виконаних робіт.

Крім того позивачем надано суду укладений між TOB "НК-Віфарт" та TOB "Індіго медіа"договір № 09-14 від 15.09.2014 року про рекламне обслуговування.

Відповідно до вказаного вище Договору та додатків до нього TOB "Індіго медіа" (Виконавець) надає TOB "НК-Віфарт" (Замовник) послуги щодо розміщення рекламних матеріалів, а саме продукту "Vifart" (Vifart дизельне паливо, бензин) (хр. 10 сек), наданих Замовником на телебаченні УТ-І(ЕРА) згідно медіа-планів.

Проте, як вже було вказано вище, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського облік, водночас, під час проведення перевірки контролюючим органом, позивачем не надано інших первинних документів, що б підтверджували реальність вказаних господарських взаємовідносин позивача TOB "Індіго медіа".

Судом першої інстанції також досліджено надані позивачем за період вересень - грудень 2014 року ефірні довідки, що видані каналом ТРК "ЕРА", з яких видно, що TOB "Індіго медіа" в них не зазначається ні як замовник, ні як посередник.

Також судом першої інстанції проведено аналіз актів виконаних робіт, за результатом договорів укладених між позивачем, TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа". Так, із вказаних актів видно, що надані послуги визначені загальними фразами, зокрема зазначено, що послуги з організації розміщення реклами на телебаченні надавались позивачу, однак, разом з тим не зазначено про обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг та по яких товарах надавалась реклама.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", обов'язковим реквізитом первинного документу повинна бути інформація про зміст та обсяг господарської операції та одиницю виміру господарської операції. Тому вказані акти виконаних робіт, за результатом договорів укладених між позивачем та TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа" є неналежними документами бухгалтерського обліку та не дають підстави для висновку про реальний характер господарських операцій.

Надаючи оцінку листам від контрагентів TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа", на які зіслався позивач в підтвердження фактичного надання рекламних послуг та реальність господарських операцій суд першої інстанції виходив із наступного.

У вказаних листах наявна інформація, що контрагенти TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа" дійсно вступали в господарські взаємовідносини з каналом УТ-1 (Ера) для розміщення рекламного відео ролика, а договірні зобов'язання виконані в повному обсязі.

Однак, такі листи не є первинними документами в розумінні положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та не можуть підтверджувати факт реального здійснення господарських операцій позивача із TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа".

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, надаючи оцінку господарським відносинам позивача з TOB "Індіго медіа" та TOB "Сієста капітал" щодо надання послуг з рекламного обслуговування, правомірно взяв до уваги доводи відповідача про те, що при аналізі розшифровок податкового кредиту та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів згідно 1С "Податковий блок" встановлено, що будь яких взаємовідносин між підприємствами - TOB "Сієста капітал" та TOB "Про Актив Медіа Консалтинг", TOB "Індіго медіа" та ТРК "ЕРА" за період 2013-2014рр. не відбувалось.

Крім того, згідно податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН за період з 01.06.2013 р. по 31.12.2014 р. TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа" не придбавало рекламних послуг з розміщення реклами та інших послуг надання реклами, що ставить під сумнів реальне виконання господарських договорів укладених між позивачем, TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа".

При досліджені господарської мети ймовірних операцій позивача із TOB "Сієста капітал" та TOB "Індіго медіа", судом першої інстанції встановлено, що договори про надання рекламних послуг між позивачем та як TOB "Сієста капітал" так і TOB "Індіго медіа" укладені приблизно в один період. Відповідно до умов цих договорів, розповсюдженню підлягав рекламний ролик, що містив ідентичну інформацію рекламного змісту, а отже фактично предметом обох договорів були тотожні послуги.

Також правовідносини між TOB "НК-Віфарт" та TOB "Сієста Капітал" та TOB "Індіго медіа" за своїм характером пов'язані із отриманням позивачем рекламних послуг.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами врегульовані Законом України "Про рекламу" від 03.07.1996 року № 270/96-ВР.

Відповідно до положень ст.1 вказаного Закону, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Виробником реклами є особа, яка повністю або частково здійснює виробництво реклами, рекламодавець-особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження, а розповсюджувачем реклами є особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Однак виходячи із тих договірних обов'язків які покладено на TOB "Сієста капітал", та TOB"Індіго медіа", останні не можуть вважатися розповсюджувачами реклами в розумінні Закону України "Про рекламу", оскільки їх обов'язки зводяться до виконання лише посередницької функції між рекламодавцем та розповсюджувачем реклами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між позивачем та TOB "Сієста Капітал" і TOB "Індіго медіа".

Враховуючи вказане, висновки акта перевірки щодо вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по операціях позивача з ТОВ "ГазУкраїна-2020", ТОВ "Ремако", ТОВ "Торговий дім Ветек", ТОВ "Фінанспромгаз", ТОВ "Фінанспромгаз Ойл", ТОВ "Транс-газ Бюро", ТОВ "Індіго Медіа" та ТОВ "Сієста Капітал", не спростовується наданими документами та дослідженими обставинами справи. Тому, оскаржувані податкові повідомлення - рішення № від 12.08.2015 року та № від 12.08.2015 року прийняті за наявності як законних так і фактичних підстав, та скасуванню не підлягають.

Таким чином, враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що судом першої на підставі наданих докзів вірно встановлено невідповідність фактичним обставинам справи тверджень позивача про реальність здійснення господарських операцій між ним та його контрагентами, а відтак, з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності законних підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "НК-Віфарт" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 05 травня 2016 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.