Справа № 814/1202/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"19" квітня 2016 р. № К/800/52428/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуМіністерства економічного розвитку і торгівлі України
на постановуМиколаївського окружного адміністративного суду від 15.06.2015
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015
у справі №814/1202/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Артіль» ЛТД
доМіністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Артіль» ЛТД звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними дії органів Державної фіскальної служби України стосовно формування та направлення на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання на застосування спеціальної санкції; скасувати Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.02.2015 №189 в частині застосування до ТОВ «Артіль» ЛТД спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності; визнати протиправними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України стосовно несвоєчасного розгляду клопотання ТОВ про скасування дії спеціальної санкції.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.06.2015 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Державна фіскальна служба України в додаткових письмових поясненнях відзначила про обґрунтованість касаційної скарги, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки також вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що актом документальної позапланової виїзної перевірки від 25.07.2014 №559/14-03-22-05/13857386 з питань дотримання позивачем вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків за експортним контрактом від 15.04.2013 №62, укладеним з фірмою-нерезидентом ТОВ «Артрос» (Росія), встановлено наявність простроченої дебіторської заборгованості ТОВ «Артрос» перед позивачем.

На підставі названого акту перевірки Державною фіскальною службою України було сформовано та направлено на адресу Мінекономрозвитку України подання від 29.09.2014 за № 3881/5/99-99-22-04-02-16 про застосування до ТОВ «Артіль ЛТД» спеціальної санкції, на підставі якого, наказом Мінекономрозвитку України від 27.02.2015 №189 до суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності України ТОВ «Артіль» ЛТД застосовано спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Наказ ґрунтується на офіційному поданні ДФС про наявність протермінованої дебіторської заборгованості в сумі 2890221,00 рос.рублів по контракту №62 від 15.04.2013.

01.08.2014 позивачем були вжиті практичні заходи для погашення цієї заборгованості - проведено залік однорідних зустрічних вимог, наслідком якого стало повне погашення даної заборгованості. Цей факт підтверджується документом агента валютного контролю.

Інформація стосовно погашення даної заборгованості також була надана банком-агентом валютного контролю на адресу ДПІ ще 08.08.2014, але не була врахована податковою, що спричинило прийняття оскаржуваного наказу.

25.03.2015 позивач звернувся до Мінекономрозвитку України з клопотанням про скасування дії санкції, проте станом на 15.05.2015 рішення за наслідками названого клопотання не прийнято.

Судами також встановлено, що на момент направлення ДФС України подання до Мінекономрозвитку України щодо застосування до позивача спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, заборгованість ТОВ «Артрос» перед ТОВ «Артіль» ЛТД за експортним контрактом від 15.04.2013 №62 була відсутня.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачами не доведено правомірність застосування до позивача спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. По-друге, відповідачами не надано доказів розгляду звернення позивача про можливість скасування застосованих спеціальних санкцій та доказів надіслання відповіді на це звернення у встановлений законом строк.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статей 79, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оскаржувані рішення судів вказаним вимогам не відповідають.

Вирішуючи спір по суті, попередні судові інстанції, посилаючись на лист Регіонального відділення АБ «Південий» у м. Миколаєві від 08.08.2014 №0-145-25901 БТ, зробили висновок про погашення позивачем протермінованої дебіторської заборгованості та про відсутність заборгованості за експортним контрактом від 15.04.2013 №62 на момент направлення ДФС України подання до Мінекономрозвитку України щодо застосування до позивача спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

В той же час, відповідачі в ході розгляду справи неодноразово звертали увагу судів на наявність суперечностей в інформації, що міститься в листі Регіонального відділення АБ «Південий» у м. Миколаєві від 08.08.2014 №0-145-25901 БТ та в незасвідчених копіях документів позивача, таких як контракт №105 від 14.01.2014, додаткові угоди №№1, 4, 3, угоди про залік зустрічних однорідних вимог № 3 від 01.08.2014, акти звірки взаєморозрахунків № 1, 2, 2/1, 2/2).

Суди першої та апеляційної інстанцій вказаним доводам правової оцінки взагалі не надали та не встановили чи відповідають вони дійсності, внаслідок чого поза їх увагою залишена необхідність надання належної оцінки суперечності доказів, що підтверджують одні й ті самі обставини, що дає підстави стверджувати про неповноту встановлення всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Про те, що висновки судів ґрунтуються на припущеннях, оскільки зроблені без дослідження належних та допустимих доказів, свідчить не лише вищенаведене, а й той факт, що наявні у справі копії доказів не перевірено судами на відповідність їх оригіналам, про що вказує відсутність на них будь-якого напису про засвідчення.

Відповідно до вимог частини 4 статті 79 КАС України оригінали письмових доказів, що є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Вимога наведеної норми процесуального права щодо оригіналу письмового доказу кореспондується з положеннями частини 1 статті 86 КАС України, якою встановлено правило безпосереднього дослідження судом доказів. Встановлення судом обставин на підставі належно засвідченої копії письмового доказу не буде суперечити цим нормам, якщо таким способом засвідчення виключається не відповідність копії оригіналу письмового доказу.

В матеріалах справи немає жодного належно завіреної судом копії документу.

Крім того, суди визнали безаперечною підставою для скасування спірного рішення повідомлення банку про відсутність боргу і надали перевагу неперевіреним доводам позивача, при тому, що відповідно до частини 15 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», - з метою уточнення інформації орган виконавчої влади з питань економічної політики може звертатись до держаних органів, що здійснюють контроль у сфері зовнішньоекономічної діяльності, валютний контроль, та агентів валютного контролю із запитами про одержання додаткових матеріалів (інформації) щодо діяльності суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, які звернулись з клопотанням про скасування санкцій.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити частково.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.06.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош