Справа № 335/1726/16-а
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/1726/16-а 2-а/335/79/2016
П О С Т А Н О В А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бойка О.Ю. за участю секретаря судового засідання Крижко Я.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 представника відповідача: ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити нарахування та виплати пенсії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнання неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо зупинення та виплати пенсії за віком з 01.04.2015 року. Просив зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату йому пенсії за віком з 01.04.2015 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач працює в органах прокуратури Запорізької області з 1994 року по теперішній час, набув право на пенсію за вислугою років, у зв'язку з чим з 02.04.2009 року отримував пенсію, призначену на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З 01.04.2015 року виплата пенсії за вислугою років йому була припинена відповідно до ст.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказаною статтею було передбачено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Відповідно до п.5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі ЗУ «Про прокуратуру».

Верховною Радою України до 01.06.2015 року не було прийнято закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах. Таким чином, позивач вважає, що з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати йому пенсії за вислугою років, оскільки він з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону.

У зв'язку з цим, 15.02.2016 року позивач звернувся до Управління ПФУ із заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена з 01.04.2015 року. Листом №31/б-9 від 24.02.2016 року Управління ПФУ відмовило у відновленні виплати йому пенсії.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з зазначених підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначила, що норми що регулюють пенсійне забезпечення працівників прокуратури взагалі скасовано, а тому правові підстави для поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 року позивачу взагалі відсутні. Оскільки позивач продовжує працювати на посаді прокурора, управлінням правомірно припинено виплату пенсії з 01.04.2015 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31.03.2009 року перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та на теперішній час працює на посаді прокурора відділу прокуратури Запорізької області.

До 01 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», проте з 01 квітня 2015 року виплата пенсії за вислугою років позивачу була припинена відповідно до ст.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ із заявою про відновлення виплати йому раніше призначеної пенсії. На вказане звернення Управлінням ПФУ позивачу було надано відповідь 31/б-9 від 24.02.2016 року, в якому повідомлено, що оскільки з наявними документами в пенсійній справі та даними трудової книжки він продовжує працювати на посаді прокурора, то з 01 квітня 2015 року виплата пенсії йому було припинено, яка буде поновлена після звільнення з роботи (а.с.15-16).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст.8 Конституції України та ст.8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами, в тому числі і Законом України «Про прокуратуру» .

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року внесені зміни до статті 54 Закону, а саме передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Пункт 2 Прикінцевих положень наведеного закону зазначає, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Як встановлено судом, позивач є державним службовцем, тому станом на 01 квітня 2015 року мав право на отримання пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем не правомірно було припинено виплату пенсії позивачу.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати пенсії за Законом України «Про державну службу» не призначаються.

Таким чином, з 01 червня 2015 року перебування позивача на державній службі не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що навіть з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 вказаного Закону підстав для її невиплати.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання дій Управління ПФУ неправомірними та поновлення виплати позивачеві призначеної пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд також зважає на наступне.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з позовної заяви, нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії припинено з 01.04.2015 року, що не заперечується і відповідачем.

Тобто, позивач дізнавався про своє порушене право щодо неправомірного припинення виплати пенсії в квітні 2015 року, тобто в той же місяць, коли пенсія не виплачувалася, і він, відповідно, не отримував її, а з позовом звернувся до суду лише 16.02.2016 року, тобто з пропуском 6 місячного строку.

Причин пропуску процесуального строку позивач не зазначив та не вказав їх поважність, відповідного клопотання до суду не подавав. Тому, підстав для поновлення строку звернення до суду не вбачається, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 про відновлення раніше призначеної пенсії з 01.04.2015 року по 18.06.2015 року, слід залишити без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 18 червня 2015 року виплата раніше призначеної позивачу пенсії підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати передбачених ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача ОСОБА_1 іншим шляхом ніж відновлення виплати спірної пенсії неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Зважаючи на вказане, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по оплаті судового збору є обґрунтованими та на користь позивача з Державного бюджету України має бути стягнутий сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8-11, 17, 18, 69, 71, 72, 99, 159-163, 167, 183-2 КАС України, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо зупинення виплати пенсії ОСОБА_1

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя відновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 18 червня 2015 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії за віком за період з 01.04.2015 року по 18.06.2015 року - залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ця постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя О.Ю. Бойко