Справа № 817/611/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/611/14

27 квітня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління КБ ВК Рівненської міської ради) звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області ДПС про визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт від 28.01.2013 №14 та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.01.2013 №.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014, позов Управління КБ ВК Рівненської міської ради задоволено частково визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному Рівненської області ДПС від 31.01.2013 №. В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 касаційну скаргу ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.01.2013 №. У цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 залишено без змін.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині Вищий адміністративний суд України зазначив, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити обєктивну наявність у платника податкового боргу з орендної плати на час сплати Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради поточних грошових зобовязань у 2012 році, визначити суму та період виникнення такого боргу та керуючись положеннями п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України перевірити спрямування податковим органом внесених платником грошових коштів на оплату податкового боргу, по якому не сплинув 1095-денний строк давності, передбачений для стягнення (погашення) податкового боргу.

20.10.2015 справа №817/611/14 надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду та призначена до розгляду.

До початку судового розгляду справи по суті позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову (а.с.204-210 т.2), якою змінив предмет позову та просив визнати протиправними дій податкового органу щодо проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт від 28.01.2013 №14 та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.01.2013 №. Вказана заява відповідає вимогам закону та прийнята судом.

Під час нового розгляду даної справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказує, що податковим органом при проведенні перевірки не дотримано вимог ст.76 Податкового кодексу України щодо особливостей проведення камеральної перевірки. Також вказує, що податковий орган вийшов за межі наданих повноважень в частині дотримання термінів проведення камеральної перевірки, самостійно розробив форму акту перевірки, яка не затвердження центральним органом податкової служби. Просив суд визнати протиправними дії податкового органу та скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.55 КАС України суд допусти заміну відповідача правонаступником - Державна податкова інспекція у місті Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області.

Відповідач адміністративний позов не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.224-225 т.1). Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що Управління КБ ВК Рівненської міської ради невчасно сплачувалися узгоджені суми податкових зобовязань по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за червень-листопад 2012 року, в результаті чого, за наслідками проведення законної перевірки, до платника податків на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України було застосовано штрафні (фінансові) санкції у січні 2013 року. Просила суд відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив наступне.

28.01.2013 Державною податковою інспекцією у м. Рівному Рівненської області ДПС проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт № 14 від 28.01.2013 про своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності (а.с.8 т.1). Перевіркою встановлено, що Управління КБ ВК Рівненської міської ради в порушення п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України затримало сплату узгодженої суми грошового зобов'язання, нарахованого згідно зі звітними податковими деклараціями з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 20.02.2012 та № від 20.03.2012, а саме:

на 204 дні по терміну сплати 30.05.2012 фактично погашено 20.12.2012 на суму 10000,00 грн.;

на 209 днів по терміну сплати 30.05.2012, фактично погашено 25.12.2012 на суму 40000,00 грн.;

на 211 днів по терміну сплати 30.05.2012 фактично погашено 27.12.2012 на суму 4574,70 грн.;

на 183 дні по терміну сплати 30.06.2012 фактично погашено 30.12.2012 на суму 16168,50 грн.

З розрахунку штрафної санкції до акта перевірки встановлено, що за результатами проведеної перевірки контролюючий орган застосував до платника податків штрафні санкції:

1) в сумі 2000,00 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 10000,00 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 204 дні, за період з 30.05.2012 по 20.12.2012;

2) в сумі 1000,00 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 5000,00 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 209 днів, за період з 30.05.2012 по 25.12.2012;

3) в сумі 2120,50 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 10602,50 грн. по декларації № від 20.03.2012 на 209 днів, за період з 30.05.2012 по 25.12.2012;

4) в сумі 4879,50 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 24397,50 по невизначеному документу від 31.05.2012 на 209 днів, за період з 30.05.2012 по 25.12.2012;

5) в сумі 914,94 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 4574,70 грн. по невизначеному документу від 31.05.2012 на 211 днів, за період з 30.05.2012 по 27.12.2012;

6) в сумі 86,55 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 432,75 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 183 дні, за період з 30.06.2012 по 30.12.2012;

7) в сумі 182,02 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 910,10 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 183 дні, за період з 30.06.2012 по 30.12.2012;

8) в сумі 601,23 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 3006,15 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 183 дні, за період з 30.06.2012 по 30.12.2012;

9) в сумі 793,90 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 3969,50 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 183 дні, за період з 30.06.2012 по 30.12.2012;

10) в сумі 1570,00 грн. - за порушення строку сплати грошового зобов'язання в сумі 7850,00 грн. по декларації № від 20.02.2012 на 183 дні, за період з 30.06.2012 по 30.12.2012 (а.с.9 т.1).

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Рівненської області ДПС на підставі акта перевірки № 14 від 28.01.2013 прийнято податкове повідомлення-рішення форма "Ш" від 31.01.2013 № НОМЕР_1, яким позивача за затримку на 211 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 70743,20 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 14148,64 грн. за платежем "орендна плата з юридичних осіб" (а.с.10 т.1).

Перевіряючи дотримання відповідачем процедури проведення перевірки позивача, за наслідками якої прийнято спірне рішення, суд враховує, що відповідно до ст.62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено види перевірок, які мають право проводити органи державної податкової служби, а саме: камеральні, документальні, фактичні.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що керівником органу державної податкової служби рішення про проведення перевірки, оформлене наказом, не приймалося та позивачу не надсилалося.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

З дослідженого судом акта № 14 від 28.01.2013 встановлено, що податковим органом проведена перевірка позивача на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, при цьому відображено відомості щодо граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, а також відомості щодо дати та сум фактичної сплати зобов'язання. З наведеного слідує, що податковим органом досліджувались не виключно дані, зазначені в податковій декларації платника податків, а також інші відомості, відтак проведена перевірка не є камеральною відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а є документальною перевіркою.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальні перевірки можуть бути плановими або позаплановими, а також виїзними або невиїзними.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначено в статті 79 Податкового кодексу України.

Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України).

У відповідності до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник відповідача ОСОБА_4, яка здійснювала перевірку позивача, в судовому засіданні не змогла пояснити, який саме вид перевірки передбачений Податковим кодексом України нею був проведений, однак вказала, що така перевірка передбачена її функціональними обовязками як державного податкового інспектора.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що податковий орган порушив встановлену законом процедуру проведення документальної перевірки позивача, діяв поза межами правового поля, відтак дії контролюючого органу щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками якої складено акт № 14 від 28.01.2013, суд вважає протиправними, вчиненими не в порядку та не у спосіб, визначені законом, а тому такими, що порушують права та законні інтереси платника податків. З урахуванням наведеного адміністративний позов в зазначеній частині підлягає до задоволення.

Відображені в акті перевірки від 28.01.2013 №14 відомості не можуть бути взяті до уваги судом відповідно до ч.3 ст.70 КАС України, оскільки такі відомості одержані контролюючим органом з порушенням закону.

Перевіряючи доводи відповідача щодо несвоєчасної сплати позивачем узгодженої суми податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності по деклараціях від 20.02.2012 та 20.03.2012, суд встановив та врахував таке.

Відповідно до п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судом встановлено, що у податкових деклараціях за 2012 рік УКБ ВК Рівненської міської ради задекларовано до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності таких розмірах:

відповідно до поданої 20.02.2012 основної звітної декларації за 2012 рік - за квітень 47648,55 грн., за травень 47648,55 грн.;

відповідно до поданої 20.03.2012 нової звітної декларації за 2012 рік - за квітень 15177,23 грн., за травень 15177,23 грн.;

відповідно до поданої 17.05.2012 уточнюючої декларації за 2012 рік - за квітень 43646,73 грн., за травень 42302,23 грн.; нараховано до зменшення податкового зобовязання по орендній платі за землі державної або комунальної власності на 2012 рік (позитивне значення (р.14 - р.13)) за квітень у сумі 4001,82 грн., за травень у сумі 5346,32 грн.;

відповідно до поданої 28.08.2012 уточнюючої декларації за 2012 рік - за квітень 13607,21 грн., за травень 7327,22 грн.; нараховано до зменшення податкового зобовязання по орендній платі за землі державної або комунальної власності на 2012 рік (позитивне значення (р.14 - р.13)) за квітень у сумі 1570,02 грн., за травень у сумі 7850,01 грн.; розмір завищення (переплата) податкового зобов'язання по орендній платі за землі державної або комунальної власності минулих податкових періодів за квітень у сумі 1570,02 грн., за травень у сумі 7850,01 грн.;

відповідно до поданої 28.08.2012 уточнюючої декларації за 2012 рік - за квітень 42769,55 грн., за травень у розмірі 41425,05 грн.; нараховано до зменшення податкового зобовязання по орендній платі за землі державної або комунальної власності на 2012 рік (позитивне значення (р.14 - р.13)) за квітень у сумі 877,18 грн., за травень у сумі 877,18 грн.; розмір завищення (переплата) податкового зобов'язання по орендній платі за землі державної або комунальної власності минулих податкових періодів за квітень у сумі 877,18 грн., за травень у сумі 877,18 грн.;

відповідно до поданої 10.10.2012 уточнюючої декларації за 2012 рік - за квітень 42769,55 грн., за травень 41425,05 грн.;

відповідно до поданої 18.12.2012 уточнюючої декларації за 2012 рік - за квітень 42769,55 грн., за травень 41425,05 грн. (а.с.25-89 т.1).

Фактично сплачено за квітень 2012 року у розмірі 55863,38 грн. у відповідності до платіжних доручень:

від 16.05.2012 №25 на суму 44863,38 грн. (призначення платежу: орендна землі. По строку сплати 30.05.2012);

від 28.05.2012 №270 на суму 14000,00 грн. (призначення платежу: орендна плата за землю за квітень 2012 року. По строку сплати 30.05.2012) (а.с. 90, 91 т.1).

Фактично сплачено за травень 2012 року у розмірі 39000,00 грн. у відповідності до платіжних доручень:

від 11.06.2012 №286 на суму 2000,00 грн. (призначення платежу: орендна плата за землю за травень 2012 року. По строку сплати 30.06.2012);

від 21.06.2012 №325 на суму 60000,00 грн. (призначення платежу: орендна плата за землю за травень 2012 року. По строку сплати 30.06.2012);

від 25.06.2012 №326 на суму 17000,00 грн. (призначення платежу: орендна плата за землю за травень 2012 року. По строку сплати 30.06.2012);

від 26.06.2012 №336 на суму 8000,00 грн. (призначення платежу: орендна плата за землю за травень 2012 року. По строку сплати 30.06.2012);

від 27.06.2012 №342 на суму 6000,00 грн. (призначення платежу: орендна плата за землю за травень 2012 року. По строку сплати 30.01.2012) (а.с.92-96 т.1).

Судом встановлено, що сплачені кошти по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності податковим органом спрямовано в погашення податкового боргу, що виник у 2009-2010 роках.

Однак, суд не погоджується з правомірністю таких дій податкового органу, враховуючи наступне.

На момент сплати узгодженої суми податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2009-2010 роки був чинний Закон України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-ІІІ зі змінами та доповненнями, (далі Закон №2181-ІІІ).

Пунктом 7.7 ст.7 Закону №2181-ІІІ визначений принцип рівності бюджетних інтересів. Встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях.

Як визначено в пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону №2181-ІІІ, джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 №679-XIV (із змінами та доповненнями), Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону №2181-ІІІ слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом №2181-ІІІ, який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого п.7.7 ст.7 Закону №2181-ІІІ, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

З аналізу норм Закону №2181-ІІІ, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобовязань, встановленого п.7.7 ст.7 цього Закону.

Отже, законодавством України, чинним на час сплати позивачем узгодженої суми податкового зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2009-2010 роки, не було передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків підлягали застосуванню передбачені Законом №2181-ІІІ заходи примусового стягнення податкового боргу, а також штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобовязань.

Відповідно до приписів статті 244-2 КАС України суд вирішує даний адміністративний спір з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі №21-80а11 щодо застосування вищевказаних правових норм.

Відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків.

За приписами статті 126 Податкового кодексу України за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, передбачено відповідальність платника податків у вигляді штрафу, розмір якого визначається у відсотковому відношенні до погашеної суми податкового боргу з урахуванням терміну затримки.

Спрямування податковим органом поточних платежів позивача на погашення податкового боргу в порядку черговості його виникнення в попередніх звітних податкових періодах, до набрання чинності Податковим кодексом України, призвело до викривлення показників задекларованих та сплачених сум у обліковій картці платника податку, зокрема, за 2009-2010 роки, та, як наслідок, до невірно визначеної суми недоїмки станом на 01.01.2012 (а.с.241-250 т.1, 1-92 т.2).

Обставини щодо недотримання відповідачем податкового законодавства в частині зміни призначення платежів без згоди платника податків у 2009-2010 роках, та, відповідно, недостовірність даних податкового обліку позивача, встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах, які набрали законної сили, а саме:

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 в адміністративній справі №2а/1770/1910/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.01.2012;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 в адміністративній справі №2а/1770/3173/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2011 в адміністративній справі №2а/1770/3663/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2011 в адміністративній справі №2а/1770/3665/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 в адміністративній справі №2а/1770/4691/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2012;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2012 в адміністративній справі №2а/1770/854/2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2012;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 в адміністративній справі №2а/1770/4606/2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.02.2013 в адміністративній справі №817/49/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2013 в адміністративній справі №817/169/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.04.2013 в адміністративній справі №817/1049/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.10.2013 в адміністративній справі №817/1088/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 в адміністративній справі №817/1616/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014;

постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 в адміністративній справі №817/2411/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 (а.с.100-223 т.1, 190-200 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.2 ст.255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Оскільки судом встановлено недостовірність даних податкового обліку, а саме відповідачем невірно визначено суму недоїмки на початок 2011 року, то, зараховуючи відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України поточні платежі позивача в порядку черговості виникнення податкового боргу податковий орган невірно визначив погашену суму податкового боргу та термін затримки сплати узгодженого податкового зобов'язання, а відтак розрахунок штрафних санкцій є необґрунтованим, відповідно податкове повідомлення-рішення не може бути визнано правомірним.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05.12.2006 суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень. Рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Згідно зі статтею 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду адміністративної справи Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області не доведено правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, в той час як Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради належними та допустимими доказами спростовано висновки податкового органу про допущені порушення, а відтак застосування штрафних санкцій є безпідставним.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2013 не відповідає критеріям правомірності, установленим в статті 2 КАС України, прийняте з недотриманням закону, без урахування фактичних обставин справи, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправного рішення суб'єкта владних повноважень.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області ДПС щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками якої складено акт №14 від 28.01.2013, - визнати протиправними.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області ДПС № від 31.01.2013.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1473,78 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.