Справа № 822/398/16
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/398/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПольового О.Л.
при секретаріБачок О.В.
за участі:представника позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" , третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Людмили Володимирівни , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Людмили Володимирівни в якому просить визнати протиправними і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28150293 від 09.02.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Людмили Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28150293 від 09.02.2016 року зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_1 на підставі іпотечних договорів, додаткових договорів та договорів про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Вважає рішення протиправним, оскільки законним власником вказаного майна є ТОВ "Октант-центр", майно позивача було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011 року. Крім того, вказує, що Господарським судом Хмельницької області було порушено провадження у справі № 924/159/14 про банкрутство ТОВ "Октант-центр" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення в яких просив в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що дії відповідача щодо реєстрації є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, оскільки арешт державного виконавця зареєстрований після державної реєстрації іпотеки, а тому Іпотекодержатель має переважне право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги. Вказує, що у державного реєстратора не було підстав, передбачених ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що у відповідності до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань від 24.12.2015 року ПАТ "ВТБ Банк" передав ТзОВ "Факторингова компанія "Факторинг" право вимоги на суму 23 066 082, 66 грн.

24.12.2015 року ТзОВ "Факторингова компанія "Факторинг" (Первісний кредитор) та ОСОБА_5 (Новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який зареєстровано в державному реєстрі за № 2274.

Відповідно до вказаного договору Первісним кредитором відступлено Новому кредитору права вимоги за Генеральною угодою № 15/2007 від 20.12.2007 року, Кредитним договором № 25.89/08-СК від 23.12.2008 року, Кредитним договором № 07-2007/01 від 06.02.2007 року, Договором про відкриття кредитної лінії № 25.43-15/07-КЛ від 20.12.2007 року, Кредитним договором № 25.20.-15./08-СК від 14.03.2008 року, укладений між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_6, ТОВ "Октант-центр".

Згідно вищезазначеного договору Первісний кредитор передав, а Новий кредитор отримав належні Первісному кредитору права Іпотекодержателя в зобов'язанні за Іпотечним договором № 25.89/08-ДІ-2 від 23.12.2008 року, Іпотечним договором № 25.43-15/07-ДІ-І від 20.12.2007 року, Іпотечним договором № 08/2007/04 від 06.12.2007 року, Іпотечним договором № 25-89/08-ДІ-3 від 22.04.2010 року, Іпотечним договором № 15-2007-01-ДІ-1 від 22.04.2010 року, Іпотечним договором № 07-2007/01-ДІ-1 від 22.04.2010 року, Іпотечним договором № 25.89/08-ДІ-1 від 23.12.2008 року.

Таким чином, ОСОБА_5 набув право вимоги до боржника ТОВ "Октант-центр" та ОСОБА_6 у розмірі заборгованості 23 066 082,66 грн.

Відповідно до договорів іпотеки Іпотекодержатель - ОСОБА_5 отримав у іпотеку незавершене будівництво, готовністю 40,5%, об'єкту нерухомості, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

09.02.2016 року державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В. зареєструвала право власності на об'єкт нерухомості: незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_5.

Позивач вважає, що державним реєстратором було допущено порушенням норм чинного законодавства, а тому, звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-ІV).

Відповідно до ст.2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.2 ч.1 ст.9 Закону № 1952-IV державним реєстратором є нотаріус.

Пунктом 1 ч.1 ст.27 Закону № 1952- IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до ч.1 ст.4 ст.9 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягає іпотека.

Таким чином, серед правовстановлюючих документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на підставі яких здійснюється державна реєстрація, визначено, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.37 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року N 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття оскаржуваного рішення були вищевказані договори іпотеки, а тому, суд вважає, що відповідач здійснив державну реєстрацію права власності у спосіб передбачений нормами чинного законодавства.

Згідно ч.3 ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення на все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було накладено арешт згідно постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Хмельницькій області про арешт майна від 10.01.2011 року, оскільки відповідно до інформаційної довідки від 22.02.2016 року на майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 накладено обтяження нерухомого майна лише іпотекою, інформація про накладення арешту відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно ч.5 ст.24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Оскільки позивачем не наведено, а в судовому засіданні не встановлено підстав для відмови, передбачених статтею 24 Закону № 1952-IV, тому, суд вважає, що державний реєстратор діяв відповідно до наданих йому повноважень.

Щодо твердження позивача про те, що ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 року у справі 924/159/14 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому відповідач не мав права приймати оскаржувані рішення, суд зазначає наступне.

Як наведено вище, статтею 24 Закону № 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Однак цією статтею не передбачена відмова в державній реєстрації прав з підстави порушення справи про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, згідно ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор зобов'язаний перевірити наявність обтяження щодо нерухомого майна, а не заборони, які існують у його власника.

Суд додатково зазначає, що під час розгляду цього позову встановлюється правомірність чи протиправність дій саме державного реєстратора під час здійснення останнім своїх повноважень. Справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин розглядаються згідно ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1,3 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28150293 від 09.02.2016 року, в зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 13 травня 2016 року

Суддя/підпис/О.Л. Польовий
"Згідно з оригіналом" Суддя О.Л. Польовий