Справа № 461/11611/15-а
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 р. м. Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі судових засідань -Куц Н.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - Ковальчук Х.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом фізичноїособи-підприємця ОСОБА_4 до Львівського міського голови Садового Андрія Івановича, виконавчого комітету Львівської міської ради, з участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської мівської ради, про визнання нечинним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів Львівського міського голови Садового А.І.,виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,в якому позовні вимоги уточнив та просить скасувати пункт 231 Переліку місць розташування самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м.Львова, які підлягають демонтажу, що є додатком до Розпорядження Львівського міського голови від 19.05.2015 року №167 «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків та території районів м.Львова».

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що ним у порядку передбаченому законодавством було погоджено встановлення дорожнього знаку інформаційного «вказівник напрямку» 5.54 за адресоюм.Львів, вул. Героїв УПА, 46 з відповідним підрозділом Державтоінспекції МВС України та Франківською районною адміністрацією ЛМР. Вважає, що знак встановлено із дотриманням вимог передбачених чинними нормативними документамита безпідставно віднесений до самовільно встановлених дорожніх знаків, а тому пункт 231 Переліку місць розташування самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м.Львова, які підлягають демонтажу, що є додатком до Розпорядження Львівського міського голови від 19.05.2015 року №167 «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків та території районів м.Львова» є незаконним та таким, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просить такий задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що оскаржуваний п.231 Розпорядження від 19.05.2015 р. № 167 винесено в межах наданої компетенції та з дотриманням норм чинного законодавства України та прийнятих органом місцевого самоврядування правових актів, крім того зазначений знак не відповідає Правилам дорожнього руху. Просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, явку повноважного представника не забезпечила, належним чином повідомлена про час та місце проведення засідання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що Розпорядженням Львівського міського голови від 19.05.2015 року № 167 «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків та території районів м. Львова» зобов'язано районні адміністрації забезпечити демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м. Львова, зокрема згідно п.231 додатку до розпорядження на вул. Героїв УПА, № знаку 5.54, напис «Бістро «Смачні сезони».(а.с. 8-10).

Листом від 01.07.15р. № 35-1981 заступником голови Франківської районної адміністрації ЛМР було повідомлено ФОП ОСОБА_4 про демонтаж вищезгаданого знаку, в межах виконання Розпорядження від 19.05.2015р. №167.(а.с. 11).

Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст. 6 Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки; формування міських і районних фондів, у тому числі позабюджетних, для фінансування програм і окремих заходів, спрямованих на розвиток дорожнього руху та його безпеки; контроль за організацією навчання різних соціально-вікових груп населення Правил дорожнього руху, планування заходів, пов'язаних із профілактикою його безпеки, та контроль за їх виконанням; контроль за підготовкою і підвищенням кваліфікації водіїв, технічним обслуговуванням і ремонтом транспортних засобів, забезпеченням розвитку сфери цих послуг; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами;організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів; керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства, рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку.

Органи, визначені частиною першою цієї статті, мають право розглядати і вирішувати інші питання, які відповідно до чинного законодавства належать до їх відання.

Дорожні знаки - стандартизовані графічні малюнки, що встановлюються край дороги для донесення певної інформації учасникам дорожнього руху, один з засобів регулювання дорожнього руху. Дорожні знаки можуть бути постійними, тимчасовими та зі змінною інформацією.

Інформаційно-вказівні знаки (5.1 - 5.70) запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила. До цих знаків відносяться також покажчики напрямів і відстаней, кілометрові знаки, знаки з вказівкою назв міст і річок. Форма - квадрат або прямокутник, колір фону, як правило, синій (на автомагістралях - зелений), колір малюнків, як правило, білий.

Відповідно до «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, 5.54 "Покажчик напрямків", інформує про напрямки руху до зазначених на ньому пунктів. На знаках 5.53 і 5.54 може бути зазначено відстані до позначених на них об'єктів (км), нанесено зображення знаків 3.2-3.8, 3.11-3.20, 3.29, 3.31, 5.1, 5.3, 5.28.1-5.30, 6.1-6.24, символи аеропорту, спортивні та інші піктограми.

Крім того, відповідно до положень Національного стандарту України ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» цей стандарт поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях (далі - дорогах), а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються. Вимоги цього стандарту є обов'язковими. Згідно п.п. 3.6, 3.7 значення параметрів, що наносять на знаки 1.6, 1.7, 3.3, 3.15-3.20, 3.29-3.32, 4.16, 4.17, 5.20.2, 5.27, 5.30, 5.51, 5.53, 5.54, 5.59, 6.1-6.24, 7.1.1-7.2.2, 7.2.5, 7.2.6, 7.4.3-7.4.7, 7.19, 7.20 повинні братись з наведених у таблиці 8. На знаках 5.16, 5.18, 5.24.1, 5.24.2, 5.25, 5.28, 5.51, 5.52, 5.54-5.57, 5.61.2, 5.61.3, 7.8 зображення (положення) стрілок (основного напрямку руху) повинно відповідати реальному плануванню перехресть, вимогам напрямів або схемі руху. Як вбачається з матеріалів справи оспорюваний дорожній знак було встановлено 20.06.2012 року, тобто до моменту набуття чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013р. № 111 «Про внесення змін до Правил дорожнього руху», якою зокрема передбачено внесення змін щодо вимог до дорожнього знаку 5.54 «Покажчик напрямків».
Виходячи з вищенаведеного, у відповідача були законні підстави для проведення районними адміністраціями інвентаризації дорожніх знаків у межах територіальної приналежності району, в результаті чого було виявлено порушення, з метою усунення котрих і було прийняте Розпорядження від 19.05.2015 року №167 «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків та території районів м. Львова».

Слід зазначити, що стаття 1 Закону України «Про рекламу» дає визначення наступним поняттям: 1) реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; 2) рекламні засоби - це засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; 3) розповсюджувач реклами - це особа, яка здійснює розповсюдження реклами; 4) рекламодавець це особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження; 5) зовнішньою є реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Як встановлено ч.2 ст. 2 Закону України «Про рекламу» дія цього Закону не поширюється на відносини, пов'язані з розповсюдженням інформації, якщо обов'язковість її розміщення визначено іншими законами.

Оскільки позивачем не доведено обов'язковість розповсюдження та розміщення інформації на дорожньому знаку «Бістро Смачні сезони», є підстави вважати, що даний напис містить елементи реклами, питання щодо розміщення якої регулюється відповідним законодавством про розміщення реклами.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки, у даній справі оспорюється рішення суб'єкта владних повноважень, суд, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи вчинено воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи інформаційно-вказівні знаки, сервісу та знаки, що не встановлені чинними стандартами та технічними умовами органи місцевого самоврядування надаватимуть за новим порядком. Дозвіл на встановлення згаданих знаків видаватиме комісія з безпеки дорожнього руху, утворена розпорядженням міського голови від 02.06.2003р. №326. Отже, позивач не позбавлений права на звернення до уповноважених органів та згідно встановленої процедури може отримати погодження на визначення і встановлення оспорюваного дорожнього знаку, терміном на 5 років. А відтак позивачем не доведено, та не обґрунтовано які саме його права та інтереси порушені Львівським міським головою та виконавчим комітетом Львівської міської ради.

Отже, матеріали справи свідчать, що відповідні положення ст. 2 КАС України Львівським міським головою при прийнятті оскаржуваного розпорядження були дотримані, що, в свою чергу, говорить про безпідставність позовних вимог щодо скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Львівський міський голова виносячи Розпорядження від 19.05.2015 року №167 «Про впорядкування та демонтаж самовільно встановлених дорожніх знаків та території районів м. Львова», в частині пункту 231 Переліку місць розташування самовільно встановлених дорожніх знаків на території районів м.Львова, які підлягають демонтажу, що є додатком до Розпорядження, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після її проголошення або в порядку ч.2 ст.186 КАС України.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк