Справа № 819/3536/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 травня 2016 р.Справа № 876/1528/16

Суддя Львівського апеляційного адміністративного суду Большакова О.О. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у адміністративній справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Білозірська» до Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1, відділ Держгеокадастру у Лановецькому районі про визнання протиправним та скасування рішення,

встановила:

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року задоволено повністю адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Білозірська» до Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1, відділ Держгеокадастру у Лановецькому районі про визнання протиправним та скасування рішення.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт подав на неї апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору за її подання.

04.05.2016 року апелянтом подано до Львівського апеляційного адміністративного суду клопотання про відстрочку сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 1 ст. 87 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Виходячи із змісту Закону України «Про судовий збір» та матеріалів справи розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду сплачується 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме: у справах за позовом немайнового характеру 110% від 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2015 року становила 1218 грн. Із позовної заяви та постанови суду першої інстанції вбачається, що предметом адміністративного позову є визнання протиправним та скасування рішення, тобто даний адміністративний позов носить немайновий характер.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання до адміністративного суду апеляційної скарги становить 1339 грн. 80 коп.

Із змісту ч. 1 ст. 88 КАС України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» випливає, що особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до суду відповідні документи, які свідчили б про незадовільний майновий стан.

На підтвердження незадовільного майнового стану апелянтом надано копію Відомостей з цетральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, згідно якої у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року ОСОБА_1 не отримував доходів. Також зазначає, що підтвердити матеріальний стан у 2016 році не представляється можливим, оскільки податковий орган формує інформацію про отримані доходи за 1 квартал 2016 року лише у середині травня 2016 року.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищенаведене, наявні підстави для задоволення клопотання про відстрочку сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 87, 88, 98, 158, 160, 165 КАС України, суддя,

ухвалила:

задовольнити клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору у справі № 819/3536/15 за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Білозірська» до Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1, відділ Держгеокадастру у Лановецькому районі про визнання протиправним та скасування рішення.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі № 819/3536/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя О.О. Большакова