Справа № 754/10804/15-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/14/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2016 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеною заявою, в якій просить, з урахуванням уточненої заяви, зменшення позовних вимог, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва перевести її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% пенсії ОСОБА_2, отриманої ним на день його смерті, з 06.02.2015 року, зазначивши, що документів, наявних в пенсійній справі її померлого чоловіка, достатньо для обчислення заробітку останнього для переведення її на пенсію у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, наведених у позові, зазначивши, що рішення відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника є таким, що прийняте поза межами його повноважень та у спосіб, який не передбачений діючими Законами України, тобто таким, що суперечить ст. 19 Конституції України.

У судовому засіданні представник відповідача заявив про заміну Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва його правонаступником - Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначивши, що Управлінням у зв'язку з вирішенням пенсійного забезпечення ОСОБА_1, а саме переведення її на інший вид пенсії згідно наданих документів, було проведено аналіз документів, які містяться в пенсійній справі, після аналізу документів було з'ясовано, що не має підстав для переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника за матеріалами пенсійної справи померлого ОСОБА_2, оскільки відсутні первинні документи, які підтверджують години роботи в зоні відчуження.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15 листопада 1970 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 5).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Відповідно копії Довідки від 20.01.2015 року, наданої Житлово-будівельним кооперативом "Річковик-2", позивач проживала разом з чоловіком по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2003 року було встановлено факт роботи ОСОБА_2 дозиметристом автотранспортного підприємства 09121 по ліквідації аварії на ЧАЕС 04 та 05 травня 1986 року тривалістю 48 годин в зоні радіоактивного забруднення в м. Чорнобиль (а.с. 54-55).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2011 року було визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, з порушенням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано Управління здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_2 виходячи з розмірів, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: державної пенсії - в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 07 травня 2011 року з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про перерахунок пенсії, було залишено без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2011 року - без змін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2012 року заяву Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про перегляд за нововиявленими обставинами постанови в справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, було залишено без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами було встановлено, що ОСОБА_2 був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, інвалідом ІІ групи, отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що також підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1, виданого 29.11.2002 року на ім'я ОСОБА_2, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відомостями про працівників АТП 09121, які перебували в зоні радіоактивного забруднення в районі Чорнобильської АЕС, наказом №271 від 05.05.1986 року АТП 09121 про направлення певної кількості водіїв АТП для виконання особливого завдання в зоні радіоактивного забруднення в період з 04 та 05 травня 1986 року, довідкою про нарахування заробітної плати, що визнається сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно Довідки №07-03 Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусного парку №1, ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06 червня 1986 року № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, з 04 по 05 травня 1986 року, Чорнобиль, Наказ № 271 від 05.05.1986 року (а.с. 41).

Крім того матеріали справи містять копію маршрутного листа № 58, копію Довідки № 174 від 25.06.2003 року Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусного парку №1, в яких місцем виконання робіт з 04 та 05 травня 1986 року зазначено м. Чорнобиль, де також зазначено розмір посадового окладу за відпрацьовані дні в зоні відчуження в м. Чорнобиль, та розрахункові відомості по зарплаті ОСОБА_2 (а.с. 48-53, 56-57).

Відповідно до Експертного висновку №8603 від 07.11.2014 року Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України, захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 35).

Відповідно довідки від 18.12.2014 року №009-С140 ОСОБА_1 - дружина померлого ОСОБА_2, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, категорії 1, дана довідка є підставою для надання їй пільг і компенсацій, передбачених пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 ст. 20, ст. 48, 52, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 42).

06 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника, у зв'язку зі смертю чоловіка, який мав статус інваліда ЧАЕС та отримував пенсію як ліквідатор, що підтверджується розпорядженнями № 140914 від 29.07.2012 року та № 140914 від 04.04.2009 року.

Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва листом №1892/06-1 від 27.02.2015 відмовило у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника за матеріалами пенсійної справи померлого з зазначених вище підстав (а.с. 8-9).

Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом №8008/10/С-639 від 16.04.2015 повідомило, що для переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно Довідки № 43058 від 05.02.2015 року Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусного парку №1 про заробітну плату за період роботи у зоні відчуження з 04 травня по 05 травня 1986 року ОСОБА_2, необхідна перевірка достовірності її видачі і рекомендовано звернутися з письмовим запитом до Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусного парку №1 з приводу надання завірених копій первинних документів, на підставі яких видана довідка про заробітну плату (а.с. 31-32).

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Статтею 37 даного Закону визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі, а саме, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Виходячи зі змісту наведених норм, отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацами 1, 8, 9 пункту 1 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року №523 (чинними на момент смерті годувальника) передбачено, що цей порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків; у разі коли особа пропрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця в 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час в одному з неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження.

На момент звернення позивача до Управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи регулювався Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210.

Аналогічно із положеннями Порядку № 523, Порядком № 1210 встановлено, що пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відмова відповідача у переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника з підстав того, що первинні документи відсутні, а саме: табель робочого часу, маршрутні листи, є протиправною, оскільки не відповідає Закону.

Отже, вирішуючи даний спір, суд приходить до обґрунтованого висновку про зобов'язання Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає, а доводи, наведені відповідачем, спростовуються вище наведеним.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши ці докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, доведені з його боку, підтверджені певними засобами доказування, а відтак, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1-16, 69-71, 94, 158-164, 167, 254 - 258, 293 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з 06.02.2015 року на пенсію по втраті годувальника відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% пенсії ОСОБА_2 на день його смерті.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.