Справа № 127/16650/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 травня 2016 року м. Київ К/800/12528/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Смокович М.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1, в мотивування якого покладено протиправність нарахувань та виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області підвищення до пенсії позивачу як інваліду війни ІІ групи, у значно меншому розмірі, а саме 33 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, замість 350 % мінімальної пенсії за віком, що протирічить законодавству України.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 127/16650/13-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року, у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 127/16650/13-а відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року, та прийняти нове рішення.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що підставою для відмови в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення слугувала відсутність жодного доказу щодо вказаних у заяві обставин, а саме відсутність встановлення вироком суду фальшивості документа (про який наголошував заявник у своїх поясненнях в судовому засіданні); відсутність встановлення вироком суду вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалене незаконне або необґрунтоване рішення; відсутність встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, застосованого судом при вирішенні справи.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до частини третьої статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою встановлюються строки перерахунку призначення пенсії, перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Зі змісту постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року вбачається, що прийняття останньої не ґрунтувалась на положеннях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Крім того, у даному випадку, норми зазначеного Закону, зокрема стаття 51, на яку посилається заявник, не скасовувалась та не змінювалась, а лише була доповнена частиною третьою.

Так, частина третя статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не містить вказівки на те, що її дія має зворотну силу, не містить вказана норма і пом'якшення чи скасування відповідальності фізичної особи, а лише скасовує обмеження щодо строків перерахунку пенсії.

Враховуючи зазначені обставини, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 127/16650/13-а, оскільки обставини про зміну законодавства, на які посилається заявник за своєю правовою природою не є фактами, що можуть бути визнані нововиявленими обставинами, які дають підстави для перегляду судового рішення.

Судами попередніх інстанцій вказано, що посилання заявника на наявну постанову Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2012 року про задоволення вимог останнього про перерахунок пенсії за період з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року та твердження про невиконання цієї постанови не свідчать про наявність нововиявлених обставин відносно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року, адже остання прийнята за іншим позовними вимогами.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та положенням статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою стосовно оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року слід відмовити.

Щодо оскарження ОСОБА_1 постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, необхідно зазначити наступне.

За правилами частини другої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності перешкод для відкриття касаційного провадження суддя-доповідач постановляє про це ухвалу.

Відповідно до статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

З касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена 20 березня 2014 року.

Касаційна ж скарга була здана на поштове відділення 03 травня 2016 року, а до Вищого адміністративного суду України надійшла 05 травня 2016 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Згідно із частиною четвертою статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 212 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 213 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 214 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 213 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи те, що строк на подання касаційної скарги пропущено і скаржник не порушує питання про поновлення цього строку, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 213 КАС України, відповідно до правил частини 3 та 4 статті 214 КАС України касаційну скаргу необхідно залишити без руху і надати скаржнику (касатору) термін для виправлення зазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, ч. 5, 6 статті 214, 215 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року залишити без руху.

Роз'яснити скаржнику, що він має право протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строків, в якій вказати підстави для поновлення строку.

Повідомити скаржника, що якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані ним підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду

України М. І. Смокович

Суддя М.І. Смокович