Справа № 820/913/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р. № 820/913/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кульчій А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання неправомірним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 26715367 від 03.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення відповідача є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято без додержання вимог чинного законодавства. Відповідачем не враховано, що третьою особою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей -Колект", не дотримано порядку позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрацію права власності здійснено без згоди власника та без вчинення нотаріальних дій.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобєлєва Алла Михайлівна, у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, у наданих до суду письмових запереченнях зазначила, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю у іншій справі.

Згідно ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України - неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши відомості про належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи положення ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2007 року між ОСОБА_4 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_4.) та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 55600,00 доларів США (а.с. 11-13).

Одночасно з ним, в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4. та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки (житлового приміщення) від 20.09.2007, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Л.В., згідно якого ОСОБА_4 (Іпотекодавець) передала банку (Іпотекодержатель) іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Судом встановлено, що 13.02.2012 між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №2 предметом якого є передача у власність останньому права вимоги та в їх оплату надати кошти в розпорядження клієнта. Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права банка за усіма договорами забезпечення.

Цього ж дня між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір відступлення вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого, в зв'язку з укладенням договору факторингу №2 від 13.02.2012, товариство прийняло права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього договору, зокрема, за кредитним договором №0.

03.12.2015 ТОВ "Кей-Колект" звернулося до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. з заявою, в якій просить провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок АДРЕСА_1 та виключити запис про іпотеку із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До заяви надано: договір факторингу № 2 від 13.02.2012, договір відступлення вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012, договір іпотеки від 20.09.2007, договір про надання споживчого кредиту №0 від 18.09.2007, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки № 732209 від 05.04.2014 разом із копією конверта, копію паспорту особи, що подавала документи, довіреність, витяг про вартість об'єкта незалежної оцінки.

Згідно витягу № 48982661 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2015, державним реєстратором - приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною внесено запис про прийняте приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною рішення від 03.12.2015 індексний номер 2675367 про державну реєстрацію за TOB "Кей-Колект" прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для реєстрації слугував договір іпотеки № 197 від 20.09.2007.

Не погодившись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.3 Закону України "Про нотаріат»" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 46-1 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус це спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічне положення закріплено в абз. 2 ч.1 ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який є спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

До повноважень органу державної реєстрації прав (а також приватного нотаріуса) належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

З наведених правових норм, вбачається, що у спірних правовідносинах нотаріус є суб'єктом владних повноважень, спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Частиною 7 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах, території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами 2 і 3 ч. 5 цієї статті.

Відповідно до абз.2 і 3 ч.5 ст.3 цього Закону - державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія; державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже, положеннями статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено розмежування компетенції нотаріуса та державного реєстратора у сфері державної реєстрації, а саме встановлюють компетенцію нотаріуса на здійснення державної реєстрації прав у разі вчинення нотаріальної дії з об'єктом нерухомого майна.

Зі змісту Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

Такі ж положення містяться в п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, згідно якого нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. Вчинена нотаріальна дія (посвідчення договору іпотеки з наявною у ньому спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), обумовлює можливість державної реєстрації прав (наприклад власності або користування) тільки тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не вчинялось жодної нотаріальної дії з об'єктом нерухомості, розташованим за адресою : АДРЕСА_1.

Таким чином, приватний нотаріус не мав передбачених чинним законодавством підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна.

Крім того, суд зазначає, що ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.03 р. № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, з аналізу наведеної норми слідує, що підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду; виконавчий напис нотаріуса; договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказаний перелік є вичерпним.

В той же час, ст. 36 Закону України "Про іпотеку" визначено можливість позасудового врегулювання, а саме: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень".

Дослідивши договір іпотеки, суд зазначає, що відповідно до п. 4. 6 розділу 4 Договору іпотеки №197 від 20.09.2007 (далі - договір іпотеки) звернення стягнення на предмет іпотеки з застосування позасудового регулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до розділу 5 вказаного договору у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, відповідачем зазначено, що ТОВ "Кей-Колект", при зверненні до нотаріуса, надало копію повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки № 732209 від 05.04.2014 та копію повідомлення про вручення поштового відправлення, як на належний доказ виконання вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, судом зазначає наступне.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13 № 868 (далі - Порядок №868).

Так, пунктом 13 вказаного порядку визначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1.1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

У відповідності до п. 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на рекомендовані повідомлення про направлення поштового відправлення, як доказ вручення позивачу від імені ТОВ " Кей-Колект" вимог про усунення порушення, оскільки конверт повернувся із відміткою "за закінченням терміну зберігання", тобто його адресату вручено не було.

Також суд звертає увагу, що із повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та із рекомендованого поштового повідомлення вбачається, що товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колекс" направлялось ОСОБА_4 зазначене повідомлення на адресу АДРЕСА_1, хоча із матеріалів справи вбачається, що фактичною вірною адресою є: АДРЕСА_1

Крім того, рекомендовані поштові повідомлення не містять відомостей про направлення повідомлення від 05.04.2014.

Належним доказом надіслання конкретного документу засобами поштового зв'язку через УДППЗ "Укрпошта", зокрема повідомлення від 05.04.2014, є опис вкладення разом з розрахунковим документом. Проте таких доказів матеріали справи не містять.

У будь-якому разі, наявність таких доказів не спростовує порушення відповідачем вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку № 868 при реєстрації за ТОВ "Кей-Колект" права власності на житловий будинок, що знаходиться за адрпесою АДРЕСА_1.

Таким чином, належні докази, що третя особа сповістила боржника про усунення порушень та повідомила, що у разі не виконання зобов'язань, іпотекодержатель буде приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та у відповідності до вимог договору, в матеріалах справи відсутні.

Тобто, іпотекодержателем не дотримано умов іпотечного договору, передбачених договором стосовно позасудового врегулювання питання про звернення стягнення (надіслання вимоги про усунення порушень) та способу звернення стягнення на предмет іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при здійсненні реєстраційних дій відповідач докази виникнення у третьої особи права звернення стягнення на предмет іпотеки не перевірив. Та не вчиняв нотаріальних дій пов'язаних з переходом (виникненням) такого права на іпотечне майно, що обумовлювало б його реєстрацію.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, оцінюючи дії приватного нотаріуса на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивачем у судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено обставини на яких ґрунтуються його вимоги, проте, відповідачем не доказано правомірності прийнятого рішення, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання неправомірним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 26715367 від 03.12.2015.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников