Справа № 537/1602/16-а
Суддя: Хіневич В. І.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/537/42/2016
Справа № 537/1602/16-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Хіневича В.І., при секретарі - Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірними дії та здійснення нарахування пенсії відповідно до закону, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2016 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом відповідно до якого прохав суд визнати неправомірними дії Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області при відмові йому призначити пенсію з 01.07.2010 року; зобовязати Пенсійний фонд України м. Кременчук Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2010 року, згідно діючого законодавства; зобовязати Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області здійснити виплату йому компенсації у розмірі 120% річної облікової ставки НБУ на всю суму не отриманої пенсії, згідно ст..107 ч. 3 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; винести особливе рішення по керівництву Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області, яке навмисно порушило всі закони України, повязанні з нарахуванням йому пенсії, на підставі ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він, ОСОБА_1, досяг пенсійного віку в червні 2010 року, його трудовий стаж складає 42 роки та 4 місяці. Протягом 2010-2016 року він неодноразово звертався до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчук із заявами про призначення пенсії, проте отримав відмову на різних підставах. Останній раз заяву про призначення пенсії він подав 10.02.2016 року. Проте, Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області 25.02.2016 року своїм листом за № 44/П02 проінформувало його про відсутність правових підстав для призначення пенсії з більш раннього строку, оскільки у 2010 році він нібито подавав до Пенсійного фонду лише письмове звернення, а не заяву. Маючи трудовий стаж 42 роки, він має право на отримання пенсії з 01.07.2010 року. Пенсія йому була призначена з 01.07.2013 року. Вважає дії Пенсійного фонду неправомірними та такими, що порушують його конституційні права.

В судову засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, з мотивів вказаних в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року задоволено клопотання представника відповідача про заміну відповідача по справі та замінено Управління Пенсійного фонду в м. Кременчуці Полтавської області на його правонаступника Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, прохав у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач з 05.07.2013 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кременчуці та отримує пенсію за віком, згідно заяви про призначення пенсії встановленого зразка і доданих до неї документів. 26.11.2010 року позивач звернувся до УПФУ в м. Кременчук із заявою про призначення пенсії довільного зразка, яка була розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян» 30.11.2010 року, відповідно до якої, повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для призначення пенсії. 19.10.2012 року позивач звернувся до УПФУ в м. Кременчук із заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії за віком. 06.12.2012 року Управлінням прийнято рішення № 300 про відмову в призначенні пенсії у звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт реєстрації місця проживання в України. Отже, вимоги позивача щодо призначення та виплати пенсії з 01.10.2010 року задоволенню не підлягають.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що громадянин ОСОБА_1 з грудня 2000 року проживав в Німеччині, що підтверджується копією закордонного паспорту серії РО 3 439376, з відміткою про поставлення на консульський облік Генеральним консульством України в Мюнхені.

Відповідно до довідки від 13.03.2012 року № 19/112 жз, виданої т.в.о. начальника управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Полтавській області, громадянину ОСОБА_1 02.08.2000 року видано дозвіл на виїзд на постійне проживання до Німеччини.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком.

30.11.2010 року за вих. № 463/П-02 та за підписом начальника управління ОСОБА_3, громадянину ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, йому відмовлено у призначенні пенсії, оскільки Угоди між Україною та Федеративною Республікою Німеччина в галузі забезпечення не укладено.

19.10.2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком.

06.12.2012 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кременчуці винесено рішення № 300 про відмову у призначенні пенсії за віком громадянину ОСОБА_1, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт реєстрації місця проживання в України.

05.07.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Відповідно до протоколу № 238 від 30.08.2013 року позивачу ОСОБА_1 було призначено пенсію з 01.07.2013 року в розмірі 3618, 13 грн.

17.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком з серпня 2010 року.

26.12.2013 року за вих. № 532/п-07 та за підписом начальника управління ОСОБА_3, громадянину ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, правові підстави для призначення пенсії з більш раннього строку відсутні, оскільки в 2010 році ним було подано лише письмове звернення, а не заява встановленого зразка про призначення пенсії.

10.02.2016 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про перерахунок та виплату йому пенсії з 01.07.2010 року.

25.02.2013 року за вих. № 44/п-02 та за підписом голови комісії з припинення управління ОСОБА_3, громадянину ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, пенсію за віком призначено з 01.07.2013 року, підстави для призначення пенсії з більш раннього строку відсутні, оскільки дані про його звернення 01.07.2010 року в управлінні відсутні. За наявними матеріалами пенсія призначена та виплачується вірно, відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі «Закон»), передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 1 статті 8 Закону, передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка на 01.07.2010 року досягла пенсійного віку, тобто 60 років та на момент призначення пенсії, а саме на 31.05.2013 року мав страховий стаж 42 роки 4 місяці.

Частина 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Як встановлено судом позивачу була призначена пенсія за віком, тобто довічно, а не певний період.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п. п. 1, 37 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1(чинному на момент виникнення спірних правовідносин), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності,

посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій

особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в трьохмісячний термін з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці громадянину ОСОБА_1 була видана довідка датована 29.07.2010 року про отримання у останнього копій документів, а саме: паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплома, військового квитка, при цьому не розяснено порядок подальшого оформлення пенсії.

На підставі цього, громадянин ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 26.11.2010 року.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача, та його пояснень, що заява від 26.11.2010 року та відповідь управління була подана відповідно до Закону України «Про звернення громадян», оскільки, відповідачем в супереч вимог п. 11 ч. 2 ст. 64 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про звернення громадян» не розяснено позивачу інформація про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.

Статтею 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Отже, посилання відповідача на у відповіді від 30.11.2010 року на не укладення угоди в галузі соціального забезпечення між Україною та Федеративною Республікою Німеччини є таким, що порушує конституційне право громадянина ОСОБА_1 на соціальний захист, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року вказав, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивач, як громадяни України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення.

Отже, проживаючи в Німеччині, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист.

Також, суд вважає посилання відповідача у рішенні № 300 від 06.12.2012 року на неможливість призначення пенсії у звязку з відсутністю документів, що підтверджує факт реєстрації місця проживання в України, таким, що також порушує конституційні права позивача на отримання пенсії, оскільки, відповідно до п. 16 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1(чинному на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), на підтвердження вище вказаних даних позивачем по Пенсійного фонду було надано, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також довідки завіренні печаткою ТОВ «Добробит» про те, що громадянин ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації датовані листопадом 2010 року № 5695, 18 травнем 2011 року № 2463.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність у позивачів права на призначення та перерахунок пенсії за віком з 26.11.2010 року, оскільки відповідач при відмові у призначенні пенсії позивачу порушив норми діючого законодавства.

При цьому, суд бере до уваги. Що позивачем не доведено належним чином, а матеріалами справи не встановлено достеменно, що позивачем подавалась відповідачу заява про призначення пенсії 01.07.2010 року.

Також, суд зазначає, що позовні вимоги позивача про зобовязання Пенсійний фонд України у м. Кременчук Полтавської області здійснити виплату йому компенсації у розмірі 120% річної облікової ставки НБУ на всю суму не отриманої пенсії, згідно ст..107 ч. 3 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не підлягають задоволенню, оскільки норми вище вказаної статті не регулюють правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем на момент розгляду справи.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про винесення особливого рішення по керівництву Пенсійного фонду України в м. Кременчук, яке навмисно порушило всі закони України. Повязанні з нарахуванням йому пенсії, на підставі ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», оскільки відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства розгляд даних питань не входить до компетенції суду.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивач ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, потрібно стягнути з Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 11, 12, 71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст..24, ст. 46 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року, постановою Верховного суду України від 19 травня 2015 року, Законом «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФ України 25.11.2005 року, суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірними дії та здійснення нарахування пенсії відповідно до закону, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 26.11.2010 року.

Зобовязати Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.11.2010 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Стягнути з Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551, 20 грн.

В задоволенні іншої частити позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області на протязі десяти днів з дня її проголошення, з одночасним поданням копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текс постанови виготовлено 13.05.2016 року

Суддя: В.І. Хіневич