Справа № 212/10225/15-а(2-а/212/27/16)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2016 рокусправа № 212/10225/15-а(2-а/212/27/16)

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом, в якому просила визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу у призначенні (перерахунку) пенсії судді у відставці на підставі рішення за №77/с від 24.12.2015 р.; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу призначити, нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, відповідно до довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2015 р. №07-415-с, починаючи з 20.11.2015 року, без обмеження максимальним розміром.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення за №77/с від 24 грудня 2015 року про відмову в призначенні пенсії судді у відставці ОСОБА_2; зобовязано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2015 р. №07-415-с про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 20 листопада 2015 року, без обмежень максимальним розміром.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дана адміністративна справа розглянута судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 197 КАС України, в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 в період з 12.04.1976 р. по 19.06.1982 р. працювала народним суддею Широківського районного народного суду; з 20.06.1982 р. по 09.04.1990 р. народним суддею Довгинцівського районного народного суду м. Кривого Рогу; з 10.04.1990 р. по 14.07.2008 р. суддею Криворізького районного суду Дніпропетровської області; з 14.07.2008 р. по 17.11.2015 р. суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

27.03.2015 р. позивач відповідно до ст.ст. 126, 131 Конституції України та ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 27.03.2015 р. подала заяви про відставку за власним бажанням до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції України через апеляційний суд Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 р. №788-VIII ОСОБА_2 звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

17.11.2015 р. наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області №259/к ОСОБА_2 відраховано зі штату суду 18.11.2015 р.

20.11.2015 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 24.12.2015 р. за №77/с УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 було повідомлено про відмову у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, оскільки відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 з 01.06.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула право на відставку 27.03.2015 р. (на день подання нею до Вищої ради юстиції України та Верховної Ради України заяв про відставку), тому норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 не підлягають застосуванню до спірних відносин. Крім того, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від грошового утримання судді, відповідно до ст. 38 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні відносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Постановою правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» та іншими законодавчими та нормативно - правовими актами.

Згідно п.14 ч.1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій та статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною 6 статті 111 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Так, з матеріалів справи вбачається. що при поданні документів до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі ОСОБА_3 ОСОБА_1 області стаж роботи судді Савіної Г.О., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 20 листопада 2015 року складав - 39 років 07 місяців 06 днів.

З 1 жовтня 2011 року вступили в дію зміни до ст.138 вищезазначеного Закону, які внесені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", згідно з якими довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. В частині п'ятій цієї статті зазначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 3 червня 2013 року частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з наведеного вбачається, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 3 червня 2013 року відновлено дію частини третьої та перше, друге, третє речення частини п'ятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

В рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/20008, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Конституційний Суд України зазначив, що з моменту ухвалення рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 р. №3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

У постановах від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14, №21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа № 21-472а15) Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п.4 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним судом України рішення від 03 червня 2013 р. №3-рп/2013.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року № 191-V111, згідно з якими ч. 3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-V111 від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Змінами, вказаними вище до статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачем права на відставку та призначення йому довічного грошового утримання в максимальному розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-V111 від 2 березня 2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді.

У постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 3 липня 2015 року порушено питання про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-V1 "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-V111 "Про забезпечення права на справедливий суд" у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-V111 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

В конституційному поданні Пленум Верховного Суду України зазначив, що ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення.

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції.

Відхилення від такого підходу свідчать про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-V111 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не може суперечити Рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону № 2453-V1 незалежність суддів забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч.6 ст. 47).

Згідно з пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 законних підстав на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

Крім того, з прийняттям Закону № 213-VIII від 2 березня 2015 року та у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року Закону щодо спеціальних пенсій, не скасовано положення ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 12 лютого 2015 року, частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що при розгляді заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був керуватися положеннями вищезазначеної статті, оскільки частина друга ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не втратила чинності в частині права судді на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що стаж роботи ОСОБА_2, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 39 років 07 місяців 06 днів, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, щодо порушення відповідачем права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу слід залишити без задоволення , а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай