Справа № 490/1662/16-а
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/1662/16-а
н/п 2-а/490/405/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

06 травня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 100, 159, 160-161, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/1662/16-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 475349 від 19.02.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 посилався на те, що відносно нього було складено оскаржувану постанову за проїзд на забороняючий сигнал світлофора, що, однак, не відповідає дійсності, оскільки насправді він виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора і завершував маневр у відповідності із Правилами дорожнього руху.

Крім того, позивач також посилався на те, що постанова була винесена із порушенням ст. ст. 245, 247, 251, 252 КУпАП, а також на те, що співробітник поліції не додав до постанови жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що проїхав стоп-лінію перед перехрестям на миготливий зелений сигнал світлофора, а не на забороняючий, як вказували представники поліції, а проїзд перехрестя завершував відповідно до ПДР.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що постанову було складено у суворій відповідності із вимогами закону, а у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, представник відповідача також надала до суду письмові заперечення.

Вивчивши доводи адміністративного позову, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 19 лютого 2016 року інспектором 4 роти 1 батальйону УПП в м. Миколаєві рядовим поліції ОСОБА_3 було винесено постанову серії ПС2 № 475349.

Інспектором встановлено, що позивач, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_1, 19 лютого 2016 року о 13 год. 40 хв. проїхав перехрестя вул. Садової та пр. Леніна на червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3Е та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи зазначене, оскаржуваною постановою було постановлено застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Із рапорту інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в м. Миколаєві рядового поліції ОСОБА_3 вбачається, що інспектор разом із напарницею ОСОБА_4 ніс службу на маршруті патрулювання у Центральному районі. Підїжджаючи до перехрестя по вул. Садовій та пр. Леніна в бік вул. Дзержинського, зупинились на червоний сигнал світлофора.

Спостерігаючи за дорожньою обстановкою і зміною сигналів світлофора на перехресті пр. Леніна та вул. Садової в напрямку вул. Потьомкінської, співробітники поліції побачили, що водій автомобіля «Mitsubishi Outlander» порушив ПДР, а саме проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 8.7.3Е ПДР, у звязку з чим, транспортний засіб позивача було зупинено, а відносно позивача було винесено оскаржувану постанову.

При цьому, у рапорті також зазначено, що водій не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував відповідно на зміну сигналів світлофора, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп-лінія», не розпочав гальмування при миготливому зеленому сигналі світлофора і «проскочив» перехрестя на заборонений червоний сигнал.

Свідками вказаного правопорушення в момент його вчинення стали ОСОБА_5 та ОСОБА_6, від яких співробітниками поліції були відібрані пояснення. З вказаних пояснень, копії яких є в матеріалах справи, вбачається, що позивач проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора, у звязку з чим був зупинений працівниками поліції.

Позивач із винесеною постановою згоден не був, у звязку з чим надав інспектору поліції пояснення, в яких посилався на те, що він завершував маневр (проїзд перехрестя) для запобігання ДТП на жовтий сигнал світлофора. При цьому також зазначав, що співробітники поліції не змогли довести факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7, який був присутній у транспортному засобі в той час, коли він був зупинений патрульними поліцейськими. Свідок пояснив, що транспортний засіб рухався зі швидкістю до 40 км/год, «стоп-лінію» автомобіль перетнув на миготливий зелений, у звязку з чим вважав, що відповідачами необґрунтовано було винесено оскаржувану постанову.

Крім того, у судовому засіданні також був допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3, який виносив оскаржувану постанову. Свідок пояснив, що у діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у звязку з чим ним і було винесено оскаржувану постанову.

При цьому, ОСОБА_3 також зазначив, що співробітниками поліції було отримано відеозапис з вуличних камер спостереження, з яких, на його думку, вбачається порушення позивачем ОСОБА_8 дорожнього руху.

Вивчивши доводи позову та заперечень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 8.7.3 ОСОБА_8 дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2011 року № 1306, сигнали світлофора мають такі значення:

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно з п. п. 8.10, 8.11 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих ОСОБА_8, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 16.8 ПДР водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недотримання вищезазначеного пункту ПДР, а саме за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях відповідного складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 року у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Порядок здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачений розділом IV КУпАП.

Так, відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Винесенню постанови передує розгляд уповноваженими особами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

При цьому, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, виходячи із положень даної статті саме на відповідача покладається обовязок довести факт правомірності винесення постанови, а також наявність передбаченого КУпАП складу адміністративного правопорушення.

Факт порушення позивачем ОСОБА_8 дорожнього руху, передбаченим п. 8.7.3Е, на думку суду, підтверджується наданим представником відповідача відеозаписом з камер вуличного спостереження, з яких вбачається, що ОСОБА_1 проїхав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, у звязку з чим суд вважає, що працівниками поліції було обгрунтовано винесено оскаржувану постанову.

Крім того, порушення позивачем вищезазначеного пункту ПДР, на думку суду, підтверджується також іншими матеріалами справи, зокрема, поясненнями свідка ОСОБА_3, поясненнями громадян, які були очевидцями правопорушення, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В той же час, позивачем до суду не було надано доказів, які б беззаперечно спростовували вчинення ним адміністративного правопорушення.

До пояснень свідка ОСОБА_7 та інших доводів позивача суд відноситься критично, оскільки вони не відповідають обєктивним обставинам справи, у тому числі наявному у матеріалах справи відеозапису.

Крім того, враховуючи усе вищезазначене, суд також не вбачає у діях відповідача порушень ст. ст. 245, 247, 251, 252 КУпАП, оскільки співробітниками поліції вірно було надано оцінку доказам вчинення позивачем адміністративного правопорушення і в повній мірі дотримано виконання завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 100, 159, 160-161, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН