Справа № 813/802/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року № 813/802/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бігун Н.Т.,

представника позивача Ковальчук Н.В.,

представника відповідача Іванського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Сонак» до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Сонак» (надалі - ПП «Сонак») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - Самбірська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не порушив вимоги податкового законодавства, оскільки господарські операції ПП «Сонак» з його контрагентом є реальними, товарними, а помилкові висновки відповідача базуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві просила адміністративний позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що висновки перевірки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, не відповідають фактичним обставинам, матеріалам фінансово-господарської діяльності підприємства, документам бухгалтерського та податкового обліку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав наведених у письмових запереченнях. Додатково пояснив, що надані позивачем для підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Еко Лідер» документи неможуть підтверджувати факт придбання соняшникової олії , оскільки вказані первинні документи містять розбіжності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Самбірською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість приватного підприємства «Сонак», за результатами якої складено акт перевірки від 09.02.2016 №11/1500/34434820.

На підставі перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 24.02.2016 р. №, яким позивачу збільшено бюджетне відшкодування на 466 114 грн та штрафна фінансова санкція 116 528,50 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Так, ПП «Сонак» подано Самбірській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області податкову декларацію з податку на додану вартість № від 19.01.2016 року за грудень 2015 року в якій у рядку 23.2 задекларовано суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 850 000 грн.

Разом з Декларацією позивачем відповідно до вимог п. п. 200.7 та 200.8 ст. 200 ПК України подавалися відповідачу наступні документи: розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2015 року (Д1); розрахунок суми бюджетного відшкодування за грудень 2015 року (Д3); заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету за грудень 2015 року (Д4); розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за грудень 2015 року (Д5).

Як вбачається зі змісту акту податковий орган дійшов до висновку про не підтвердження задекларованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку ПДВ в сумі 466 114 гривень по результатах аналізу орієнтованих ризиків ознак, що свідчать про порушення вимог чинного законодавства і що податковий кредит підприємства формувався за рахунок підприємств ризикової категорії, що задіяні у формуванні схемного податкового кредиту. Відповідно до результатів опрацювання забраної податкової інформації Самбірської ОДПІ від 06.11.2015 р. № 962/13-10-22-00-34434820 встановлено, що за звітні періоди декларування ПДВ, охоплені узагальненою податковою інформацією встановлено неправомірне визначення платником податків сум податкового кредиту від ТзОВ «Еко Лідер», при придбанні соняшникової олії нерафінованої на загальну суму ПДВ - 466 114 грн., в т. ч. за жовтень 2014 р. на суму 142 082 грн., за березень 2015 р. на суму 238 080 грн., за квітень 2015 р. на суму 85 952 грн. Таким чином, платником податків порушено норми п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Кодексу.

Також, відповідно до листа оперативного управління Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 201/13-09-07-04 від 05.02.2016 р. отримано інформацію про те, що в період жовтня 2014 року, березня-квітня 2015 року позивач придбав соняшникову олію нерафіновану в ТОВ «Еко Лідер» () в кількості 176,04 тони на загальну суму 2 796 684 грн., в т. ч. ПДВ 466 114 грн.

Аналізом постачальників ТОВ «Еко Лідер», проведеним оперативним управлінням Дрогобицької ОДПІ встановлено, що основним постачальником підприємства було ТОВ «Оіл Інтрейд» () (попередня назва ТОВ «Лирокс-Групп» () в якого відсутні виробничі та складські потужності, наймані працівники, необхідні для переробки насіння соняшника. Також встановлено, що основним постачальником насіння соняшника ТОВ «Лирокс-Групп» було ФГ «Досвід». () у якого відсутні земельні ділянки (в наявності 3,83 га), наймані працівники, складські та виробничі потужності необхідні для вирощування соняшника, а також відсутнє придбання насіння соняшника.

На підставі вказаного податковий орган прийшов до висновку, що ТОВ «Лирокс-Групп» не могло придбати насіння соняшника у ФГ «Досвід», тобто у ТОВ «Лирокс-Групп» відсутня сировина для виробництва соняшникової олії нерафінованої та в свою чергу дане підприємство не могло її реалізувати ТОВ «Еко Лідер». Відповідно ТОВ «Еко Лідер» не могло поставити соняшникову олію ПП «Сонак».

Однак з такими твердження податкового органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно інформаційного листа ВАСУ від 02.06.2011 № 742/11/13-11 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. (далі по тексту - Закон), обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. У статті 2 Закону зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

У відповідності до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

На підтвердження факту здійснення господарської операції, Позивачем було надано наступні документи:

1. Договір поставки № МП 1-270 від 27 жовтня 2014 року між ПП «Сонак» (Позивачем) та ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» з Додатком № 1 до Договору поставки № МП 1-270 від 27 жовтня 2014 року.

2. Договір поставки № 26-03 від 26 березня 2015 року між ПП «Сонак» (Позивачем) та ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» з Специфікацією № 1 до Договору поставки № 26-03 від 26 березня 2015 року.

3. Рахунки на оплату № 148 від 28.10 2014 р.; № 149 від 31.10.2014 р.; № 70 від 31.03.2015 р.; № 60 від 31.03.2015 р.; № 56 від 03.04.2015 р.

4. Платіжні доручення № 1 від 30.01.2015 р.; № 2 від 30.01.2015 р.; № 85 від 03.04.2015 р.; № 101 від 10.04.2015 р.;

5. Видаткові накладні № 173 від 28.10.2014 р.; 174 від 31.10.2014 р.; № 59 від 31.03.2015 р.; № 64 від 31.03.2015 р.; № 76 від 01.04.2015 р.;

6. Довіреності № 2 від 28.10.2014 р.; № 3 від 31.10.2014 р.;

7. Податкові накладні № 12 від 28.01.2014 р.; № 15 від 31.10.2014 р.; № 34 від 31.03.2015 р.; № 35 від 31.03.2015 р.; № 52 від 01.04.2015 р.;

8. Товаро-транспортні накладні № 0010 від 27.10.2014 р.; № 15 від 30.10.2014 р.; № 113918 від 29.03.2015 р., № 26 від 31.03.2015 р., № 28 від 31.03.2015 р.

9. Посвідчення про якість на олію № 237 від 29.03.2015 р.; № 31/1; № 1/31/03 від 31.03.2015 р.;

10. Митні декларації.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Господарські операції ПП «Сонак» з його контрагентом ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» здійснювались в межах звичайної господарської діяльності обох підприємств і є реальними та відповідають дійсному економічному змісту і підтверджується необхідними документами (договором поставок, специфікаціями, видатковими, податковими та товаро - транспортними накладними), що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Крім того, в інформаційному листі ВАСУ від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 зазначено, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, відповідно до положень ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи.

Отже, ПП «Сонак» жодним чином не може нести та не повинен відповідати за порушення, які вчинені третіми особами та платник податків не зобов'язаний контролювати дії свого контрагента.

Отже, реальність та товарність господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» давала право позивачу задекларувати бюджетне відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку ПДВ в сумі 466 114 гривень, а висновки зазначені в акті є протиправними оскільки ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на підставі припущеннь та неперевірених даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов Приватного підприємства «Сонак» до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № від 24 лютого 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету на користь Приватного підприємства «Сонак» (82041, с.Солянуватка, вул. Центральна, 68, ) судовий збір в сумі 6991,72 грн. (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто одна гривня 72 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.