Справа № 813/867/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року № 813/867/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Булавко О.З.

з участю представників:

від позивача - Овчарук В.І., Добощак І.І.,

від відповідача - Чубак Н.В., Антонів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність (надалі ТзОВ) «Будівельна компанія «Нове місто» до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Будівельна компанія «Нове місто» звернулося в суд з позовом до ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.2015 року за №, №, №, № та від 06.01.2016 року за №.

Позивач в позовній заяві стверджує, що він придбав інвестиційні сертифікати та частину їх продав фізичним особам. При цьому, контролюючий орган, на думку позивача, без достатніх на те правових підстав вважає, що сертифікати продані за ціною нижче балансової вартості (справедливої ціни). Крім того, на думку позивача, у відповідача не було правових підстав для застосування правил звичайної ціни. Як наслідок, контролюючий орган, вважає позивач, протиправно визначив суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в частині операцій з продажу інвестиційних сертифікатів. Позивач наголошує і на тому, що ним правомірно вівся бухгалтерський облік фінансових інвестицій за справедливою ціною, оскільки в даному випадку не міг застосовуватись інший метод ведення бухгалтерського обліку, зокрема, метод участі у капіталі. Крім того, позивач вважає, що реальність господарських операцій між ним та ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант» підтверджуються первинними бухгалтерськими документами. Неправомірно, на думку позивача, контролюючим органом визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у зв'язку із внесенням до статутного фонду земельних ділянок з урахуванням положень підп.165.1.44 п.165.1 ст.165 ПК України.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених міркувань, просять позов задовольнити.

В запереченні на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем не обліковувались фінансові інвестиції за методом участі у капіталі та як наслідок не збільшено балансову вартість інвестицій на суму нерозподіленого чистого прибутку, що вплинуло на визначення інших доходів у бухгалтерському обліку. Також, відповідач зазначає про те, що позивачем не включено до доходу операції від продажу інвестиційних сертифікатів, які були реалізовані за ціною нижчою від балансової (справедливої). Як наслідок, контролюючий орган вважає правомірним визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб по операціях з продажу інвестиційних сертифікатів. Крім того, відповідач вважає, що платником податків не підтверджено під час перевірки реальності господарських операцій з контрагентами ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант». Також, відповідач вважає, що оскільки відбувся перехід права власності на земельні ділянки, позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб.

Представники відповідача дали аналогічні пояснення, просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами позапланової виїзної перевірки товариства з питань, що стали предметом оскарження акта планової виїзної документальної перевірки від 13.08.2015 року за №1495/22-02/30994450 за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року ДПІ у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області складено акт за №1850/22-02/30994450 від 06.10.2015 року та прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.10.2015 року:

- за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 7441784 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем - 4961189 грн. 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2480595 грн. 00 коп.;

- за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 205850 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем - 137233 грн. 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 68617 грн. 00 коп.;

- за №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 47046 грн. 00 коп.;

- за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3882320 грн. 25 коп., у тому числі за основним платежем - 3105448 грн. 20 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 776872 грн. 05 коп.

За результатами адміністративного оскарження контролюючим органом позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення від 06.01.2016 року за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 756742 грн. 05 коп. (штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

У висновках акта перевірки встановлено порушення підп.14.1.49 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.2, підп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.8 ст.138 ПК України, в результаті чого занижено об'єкт оподаткування з податку на прибуток всього на суму 27197148 грн. 00 коп., що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4961189 грн. 00 коп.

Також, в акті перевірки встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено суму, що підлягає сплаті до бюджету з податку на додану вартість на 137233 грн. 00 коп.

Крім того, в порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, як зазначено у висновках акта перевірки, завищено залишок від'ємного значення , який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 47046 грн. 00 коп.

У висновках акта перевірки також зазначається і про порушення п.172.7, п.172.2 ст.172, підп. «е» підп.164.2.7 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 3105448 грн. 20 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Що стосується висновків про заниження податку на прибуток на загальну суму 4961189 грн. 00 коп.

Як вбачається зі змісту акта перевірки на згадані висновки мали вплив:

обставини з приводу правомірності формування доходу, що враховується при визначення об'єкта оподаткування, а саме:

- відображення у бухгалтерському обліку фінансових інвестицій за певним методом;

- вчинення господарських операцій з продажу інвестиційних сертифікатів;

- нереальності господарських операцій;

та обставини з приводу правомірності формування витрат, що враховується при визначення об'єкта оподаткування, а саме:

- заниження витрат.

З приводу відображення у бухгалтерському обліку фінансових інвестицій за певним методом та господарських операцій з продажу інвестиційних сертифікатів.

Позивачем у 2008 році придбано інвестиційні сертифікати Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Скриня» у кількості 5011 штук на суму 50110000 грн. 00 коп.

В подальшому частина інвестиційних сертифікатів - 4000 штук - продано фізичним особам ОСОБА_6 згідно договору від 14.04.2014 року за №БВ 1547 та ОСОБА_7 згідно договору від 14.04.2014 року за №БВ 1549.

Згідно розпоряджень ТзОВ «Компанія управління активами «Приват Капітал» за №45 від 30.05.2014 року, за №47 від 16.06.2014 року, за №48 від 24.06.2014 року здійснено розподіл нерозподіленого прибутку серед інвесторів за підсумками 2011-2013 років.

В акті перевірки зазначено, що позивачем не збільшено балансову вартість інвестиційних сертифікатів на суму доходів від участі в капіталі в частині нерозподіленого чистого прибутку в розмірі 27948446 грн. 11 коп., що вплинуло на визначення інших доходів у бухгалтерському та податковому обліках за відповідні періоди.

При цьому, слід зазначити, що судом застосовуються норми Податкового кодексу України чинні у періоді який перевірявся.

У відповідності до положень п.135.1 ст.135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з, зокрема, інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно підп.135.5.15 п.135.5 ст.135 ПК України, інші доходи включають інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Як передбачено п.137.16 ст.137 ПК України, датою отримання інших доходів є дата їх виникнення згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, якщо інше не передбачено нормами цього розділу.

При цьому, висновки контролюючого органу з приводу зазначеного порушення, базуються на тому, що бухгалтерський облік інвестиційних сертифікатів повинен був проводитись за методом участі у капіталі.

В матеріалах справи наявний витяг з наказу позивача за №01/02 від 04.01.2011 року «Про облікову політику підприємства», згідно п.14 якого інвестиційні сертифікати Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Скриня», справедливу вартість яких достовірно визначити неможливо, відображаються на дату балансу за їх собівартістю.

Відтак, перш за все суд вважає за необхідне дослідити можливість застосування для бухгалтерського обліку фінансових інвестицій позивача за методом участі в капіталі.

Як вбачається зі змісту положень пунктів 8, 9, 10, 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26 квітня 2000 року №91, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 травня 2000 року за №284/4505, з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік цінних паперів здійснюється за справедливою вартістю, за собівартістю, за амортизованою собівартістю та за методом участі в капіталі.

При цьому, у відповідності до вимог положень п.16 згаданого Положення метод участі у капіталі застосовується щодо фінансових інвестицій в асоційовані й дочірні підприємства.

Позивач є учасником інституту спільного інвестування - Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Скриня», який не може вважатись дочірнім підприємством.

Асоційованим підприємством, згідно п.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 23 "Розкриття інформації щодо пов'язаних сторін", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 червня 2001 року №303, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2001 року за №539/5730, з наступними змінами та доповненнями, вважається підприємство, на яке інвестор має суттєвий вплив і яке не є дочірнім або спільним підприємством інвестора.

Визначення асоційованого підприємства вказує на те, що воно повинно відповідати щонайменше двом ознакам, а саме:

- має бути підприємством;

- інвестор має суттєвий вплив.

В матеріалах справи наявне свідоцтво за №1037 від 22.04.2008 року, яким внесено до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування Пайовий венчурний не диверсифікований закритий інвестиційний фонд «Скриня».

У відповідності до положень ч.3 ст.41 Закону України «Про інститути спільного інвестування» від 5 липня 2012 року №5080-VI, з наступними змінами та доповненнями, пайовий фонд не є юридичною особою і не може мати посадових осіб.

Відтак, такий фонд не є підприємством, оскільки підприємство, згідно положень ст.62 ГК України, є юридичною особою.

Поняття суттєвого впливу розкрито у п.3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції", згідно якого суттєвий вплив - це повноваження брати участь у прийнятті рішень з фінансової, господарської та комерційної політики об'єкта інвестування без здійснення контролю цієї політики. Свідченням суттєвого впливу, зокрема, можуть бути:

1) володіння двадцятьма або більше відсотками акцій (статутного капіталу) підприємства;

2) представництво в раді директорів або аналогічному керівному органі підприємства;

3) участь у прийнятті рішень;

4) взаємообмін управлінським персоналом;

5) забезпечення підприємства необхідною техніко-економічною інформацією.

Контролюючим органом не представлено жодних доказів у підтвердження того, що позивач має суттєвий вплив на інвестиційний фонд.

Більше того, як передбачено ч.2 ст.45 Закону України «Про інститути спільного інвестування» учасники пайового фонду не мають права впливати на діяльність компанії з управління активами.

Обставини відсутності такої ознаки асоційованого підприємства як суттєвий вплив підтверджується і правовою природою інвестиційного сертифіката, який у відповідності до положень п.8 ч.1 ст.1 згаданого Закону, засвідчує лише право на часту в пайовому фонді та на отримання дивідендів.

Наведені обставини вказують на те, що бухгалтерський облік інвестиційних сертифікатів не міг здійснюватись за методом участі в капіталі, як наслідок позивач не повинен був збільшувати балансову вартість інвестиційних сертифікатів на суму доходів від участі в капіталі в частині нерозподіленого чистого прибутку в розмірі 27948446 грн. 11 коп.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до положень підп.136.1.9 п.136.1 ст.136 ПК України для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону, крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами.

Як наслідок, доходи у формі дивідендів не повинні включатись до доходів, які враховуються при визначення об'єкта оподаткування, в тому числі і у вигляді збільшення балансової вартості інвестиційних сертифікатів.

З приводу продажу інвестиційних сертифікатів, то контролюючий орган вважає, що такі були продані не за справедливою вартістю.

У відповідності до положень абзацу 3 підпункту 153.8.1 пункту 153.8 статті 153 ПК України платники податку визначають фінансовий результат за операціями з цінними паперами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку шляхом зменшення прибутків за операціями з цінними паперами на суму збитків від операцій з іншими цінними паперами протягом такого звітного періоду.

При цьому, слід зазначити, що бухгалтерський облік інвестиційних сертифікатів здійснювався за собівартістю, оскільки їх справедливу вартість достовірно визначити неможливо.

В цьому контексті належить зазначити і про те, що продаж інвестиційних сертифікатів відбувся до розподілу нерозподіленого прибутку серед інвесторів за підсумками 2011-2013 років, що виключає можливість визначення справедливої вартості таких сертифікатів.

Слід також звернути увагу на те, що покликання контролюючого органу на положення п.153.9 ст.153 ПК України, як на підставі незастосування норм щодо звичайних цін, не може вважатись обґрунтованим, оскільки дана норма стосується операцій РЕПО чи операцій з деривативами.

Як наслідок, вартість інвестиційних сертифікатів інакше як за собівартістю на момент продажу визначити не можливо.

Отже, не можуть вважатись обґрунтованими висновки контролюючого органу з приводу визначення справедливої вартості інвестиційних сертифікатів, в частині не включення у їх вартість залишку нерозподіленого прибутку.

Абзацом 4 підпункту 153.8.1 пункту 153.8 статті 153 ПК України передбачено, що прибуток за кожною окремою операцією з цінними паперами розраховується як позитивна різниця між доходом від такого відчуження та сумою витрат у зв'язку з придбанням таких цінних паперів за винятком операцій з торгівлі борговими цінними паперами, в яких сума доходу від відчуження зменшується на суму нарахованих, але не отриманих процентів і оподаткування яких здійснюється відповідно до пункту 137.18 цього Кодексу та сума витрат з придбання таких цінних паперів зменшується на суму сплачених процентів продавцю нарахованих згідно з умовами випуску таких цінних паперів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що під час бухгалтерського обліку та продажу інвестиційних сертифікатів платником податків не було допущено порушень податкового законодавства, які знайшли своє відображення в акті перевірки.

Щодо нереальності господарських операцій.

В акті перевірки зазначено, що операції з придбання будівельних робіт за жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий, березень 2013 року мали нереальний характер, оскільки роботи від ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» на суму 2334746 грн. в частині виконання субпідрядних робіт ТзОВ «БК «Адена» не могли отримуватись з урахуванням участі технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів. Як наслідок контролюючий орган вважає такі роботи отриманими безкоштовно від невстановлених осіб - безповоротною фінансовою допомогою.

Аналогічного висновку у акті перевірки контролюючий орган приходить по операціях позивача з ТзОВ «Галицький будівельний гарант».

07.11.2013 року між позивачем (замовник), ТзОВ «Галицький будівельний гарант» (генеральний підрядник) та ТзОВ «Галицький будівельний гарант» (субпідрядник) укладено договір субпідряду за №0711-01.

На підтвердження виконання даного договору в матеріалах справи наявна договірна ціна, довідка про вартість виконаних робіт, акт виконаних робіт, податкові накладні.

Також, 02.07.2012 року позивачем (замовник), ТзОВ «Галицька будівельна гільдія» (генеральний підрядник) та ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» (субпідрядник) укладено договір субпідряду за №1/07-2.

В матеріалах справи наявні графіки виконання та фінансування робіт, додаткові угоди, акти прийому-передачі векселів, повідомлення про відступлення права вимоги, договір цесії, податкові накладні, довідки про вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт, акти передачі матеріалів в монтаж.

При цьому, як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючий орган ставить під сумнів виконання зазначених господарських операцій з урахуванням того, що роботи ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» виконувались ТзОВ «БК «Адена», а ТзОВ «Галицький будівельний гарант» - ТзОВ «ЛК-БУД».

Як передбачено п.135.1 ст.135 ПК України, у редакції чинній на час оподаткування згаданих господарських операцій, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з положеннями п.135.2 ст.135 цього ж Кодексу, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до положень підп.135.5.4 п.135.5 ст.135 згаданого Кодексу, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

В матеріалах справи наявні первинні бухгалтерські документи, які не мають недоліків, та за своїми ознаками відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено.

Даючи оцінку наведеним доказам, суд покладає в основу судового рішення докази надані позивачем, оскільки такі, з врахуванням положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-ХІV (з наступними змінами та доповненнями) та ч.4 ст.70 КАС України, є допустимими і не спростовані висновками викладеними в акті перевірки, які ґрунтуються на припущеннях.

При цьому, слід зазначити, що послуги позивачу надавались ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант», а в основу висновків акта перевірки, в цій частині порушень, покладено сумніви щодо контрагентів згаданих товариств - ТзОВ «ЛК-БУД» та ТзОВ «БК «Адена».

Однак, такі висновки не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки законодавством не передбачено обов'язку позивача перевіряти законність діяльності контрагентів своїх контрагентів - ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант».

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що висновки контролюючого органу щодо виконання робіт невстановленими особами, за згаданими договорами ґрунтуються на припущеннях та спростовують первинними бухгалтерськими документами.

Як наслідок безпідставним є твердження позивача про заниження інших доходів у зв'язку з не включенням доходу безповоротної фінансової допомоги у товарній формі.

Що стосується висновків про заниження витрат, то судом не надається правова оцінка таким, оскільки такі не вплинули на збільшення, визначеного контролюючим органом, грошового зобов'язання, та як наслідок на права позивача.

Наведене вказує на те, що контролюючим органом без достатніх на те правових підстав збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток.

З приводу висновків контролюючого органу про заниження суми, що підлягає сплаті до бюджету з податку на додану вартість, та завищення залишку від'ємного значення , який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту.

Так, при проведенні перевірки контролюючий орган виходив з того, що будь-які документи (договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійсненні господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що в основу таких висновків було покладено аналіз господарських операцій з ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант».

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, у редакції чинній на час вчинення господарських операцій, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант».

При цьому, слід зазначити, що судом надавалась оцінка реальності таких господарських операцій, однак додатково необхідно зазначити і таке.

Не можна залишити поза увагою те, що як передбачено п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які не мають недоліків.

Як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку контрагентами контрагентів позивача (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Також, в матеріалах справи наявні довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, ліцензії ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант», з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій згадані контрагенти позивача були платниками податку на додану вартість.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагентів.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доказано протиправності заниження суми, що підлягає сплаті до бюджету з податку на додану вартість, та завищення залишку від'ємного значення , який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту при оподаткуванні господарських операцій з ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТзОВ «Галицький будівельний гарант», а тому висновки контролюючого органу є необґрунтованими, і як наслідок протиправними є податкові повідомлення-рішення щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість та збільшення грошового зобов'язання з цього ж податку.

З приводу збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

В акті перевірки зазначено, що позивачем як податковим агентом не оподатковано операцію з передачі фізичною особою нерухомості - земельної ділянки у статутний фонд.

Крім того, в акті перевірки зазначається і про не оподаткування операцій з реалізації цінних паперів фізичним особам в частині нерозподіленого прибутку.

З приводу реалізації цінних паперів.

В матеріалах справи наявні договори купівлі-продажу цінних паперів від 14.04.2014 року за №БВ 1547 та за №БВ 1549, згідно яких продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупцям (фізичним особам), а останні зобов'язуються прийняти і оплатити цінні папери.

У відповідності до положень підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Як передбачено абзацом «е» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

В матеріалах справи наявні договори купівлі-продажу цінних паперів від 14.04.2014 року за №БВ 1547, за №БВ 1549 та розпорядження ТзОВ «Компанія управління активами «Приват Капітал» за №45 від 30.05.2014 року, за №47 від 16.06.2014 року, за №48 від 24.06.2014 року, які у своїй сукупності вказують на те, що розподіл нерозподіленого прибутку серед інвесторів за підсумками 2011-2013 років було здійснено після продажу цінних паперів фізичним особам, що виключало можливість визначити вартість інвестиційних сертифікатів за правилами звичайної ціни.

Більше того, після розподілу нерозподіленого прибутку та виплати дивідендів компанією з управління активами було сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відтак, збільшення контролюючим органом грошового зобов'язання зі згаданого податку є нічим іншим як подвійним оподаткуванням.

Як наслідок, висновки контролюючого органу щодо порушень податкового законодавства у цій частині не можуть вважатись законними.

Що стосується оподаткування операцій з передачі фізичною особою в статутний капітал нерухомості.

У відповідності до положень підп.14.1.180 п.14.1. ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Як передбачено п.172.1 ст.172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

В матеріалах справи наявні акт прийому-передачі майна (земельних ділянок) до статутного капіталу від 08.10.2012 року та протокол загальних зборів учасників позивача від 05.10.2012 року, які вказують на те, що ОСОБА_7 зроблено внесок до статутного фонду в обмін на корпоративні права.

У відповідності до положень підп.165.1.44 п.165.1 ст.165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума майнового та немайнового внеску платника податку до статутного фонду юридичної особи - емітента корпоративних прав, в обмін на такі корпоративні права.

Крім того, Державна фіскальна служба України листом від 27.10.2015 року за №22624/6/99-99-17-03-03-15 дала роз'яснення, згідно якого внесок фізичної особи у вигляді земельних ділянок до статутного капіталу юридичної особи - резидента є придбанням такою фізичною особою права власності на частку (пай) у статутному фонді (капіталі) такої юридичної особи, тобто є витратами, понесеними у зв'язку із придбанням інвестиційного активу, і в розумінні Кодексу не є доходом платника податку.

Також позивач не може вважатись податковим агентом і по операції з виходу згаданої фізичної особи з учасників ТзОВ «Будівельна компанія «Нове місто» 29.07.2013 року, шляхом відчуження належної йому частки третій особі, оскільки у відповідності до положень підп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, позивачем не здійснювалась виплата доходів ОСОБА_7

Відтак, контролюючий орган без урахування положень наведеного пункту та податкового роз'яснення прийшов до помилкового висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства.

Враховуючи те, що визначені контролюючим органом суми основного платежу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, протиправними є також нараховані суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям правомірності визначених у ч.3 ст.2 КАС України, в частині прийняття їх на підставі закону, обґрунтованості та пропорційності.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень, є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, податкові повідомлення-рішення від 23.10.2015 року за №, за №, за №, за № та від 06.01.2016 року за №.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Нове місто», що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Валова, 3/2 () 185006 грн. 13 коп. (сто вісімдесят п'ять тисяч шість гривень тринадцять копійок) сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 травня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк