Справа № 466/1291/15-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Справа № 876/1767/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Гуляка В.В., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року у адміністративній справі №466/1291/15-а за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» та Міністра оборони України, треті особи: Начальник Львівського гарнізону, Житлова комісія Львівського обласного військового комісаріату Львівського обласного воєнкомату та Антикорупційний комітет України про усунення корупції та спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2015 року позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до відповідачів - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» та Міністра оборони України в якому просили спонукати відповідачів надати позивачам витяг із списку поза черговиків на час звільнення на пенсію в 1999 році у списку поза черговиків 117 Авіа-ремонтного заводу (в/ч36983); у списку поза черговиків КЕВ гарнізону м. Львова; у списку поза черговиків на контролі ГлавКЕУ Міністерства оборони України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства «Львівський державний авіаційно - ремонтний завод» та Міністра оборони України, треті особи: Начальник Львівського гарнізону, Житлова комісія Львівського обласного військового комісаріату Львівського обласного воєнкомату та Антикорупційний комітет України про усунення корупції та спонукання до вчинення дій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачі оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - підполковник, заступник начальника з виховної роботи 117 авіаційно-ремонтного заводу авіаційного корпусу був звільнений з військової служби у запас за пунктом 65, підпункт «В» (за віком), з правом носіння військової форми одягу, що підтверджується Наказом заступника Міністра оборони України - командувача військово-повітряних сил України за № 094 від 29 березня 1999 року.

У наказі зазначено, що позивач звільняється із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

З копії квартирної облікової справи 209 позивача ОСОБА_2 видно, що позивач подав на ім`я командира військової частини № 36983 рапорт облік для одержання житла. Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 позивач був взятий на квартирний облік з липня 1991 року на загальну чергу, що стверджується випискою з протоколу № 17 від 27 липня 1991 року.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 04.08.1997 р. (протокол № 5) та від 24.12.1998 р. (протокол № 11) сім`я позивача була включена відповідно в список осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, та в список осіб, які користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до листа Начальника управління житлово - комунального господарства Львівської міської ради № З-Т-1508/16, З-Т-1511/16 від 28.02.2006 згідно інформації юридичного відділу Західного оперативного командування позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку по поліпшенню житлових умов у військовій частині № НОМЕР_2 з 27.07.1991 року за № 4 загальної черги, у списку першочерговиків за № 3, у списку позачерговиків теж за № 3.

Відповідно до повідомлення Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних сил України МО України від 18.04.2013 року № 322/1/2246, відповідно до наказу Міністра оборони України від 20.10.1998 року № 53, 117 Львівський авіаремонтний завод (військова частина), 36983, станом на 20.10.1998 р. був перейменований у ДП МОУ «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_1 ). Відповідно до директиви Міністра оборони України від 16.02.2005 р. № 322/1/*20 ДП МОУ «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод».,(військова частина НОМЕР_1 ) станом на 31.12.2005 р. переведено на штатний розпис без утримання військовослужбовців, умовне найменування військова частина НОМЕР_1 - анульовано. Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 29.10.2010 року № 1221 станом на 29.12.2011 року ДП МОУ «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» було передано до державного концерну «Укроборонпром» та виключено зі сфери управління МО України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інформацію» всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Згідно ст. 14 вказаного Закону одержання інформації - це набуття, придбання, накопичення відповідно до чинного законодавства України документованої або публічно оголошуваної інформації громадянами, юридичними особами або державою.

Використання інформації - це задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб і держави.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею, а відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший або і інший спосіб на свій вибір.

Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено також Законами України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини, свобода вираження поглядів і отримання інформації є практичною необмеженою. Держава може на законній підставі обмежувати це право, але лише в тому випадку, коли дотримані умови, зазначені в п.2 ст. 10 зазначеної Конвенції. Якщо ж ці умови не задоволені втручання з боку органів держави в ці права є порушенням Конвенції.

Випадки законних обмежень мають бути закріплені в законі та мають бути визнанні як необхідні в демократичному суспільстві.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року у адміністративній справі №466/1291/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: В.В. Гуляк

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 10 травня 2016 року.