Справа № 818/3907/15
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 р.Справа № 818/3907/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська паляниця" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2016р. по справі № 818/3907/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська паляниця"

до Державної екологічної інспекції у Сумській області , Старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області Лубенської М.М.

про визнання дій протиправними,,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумська паляниця» (далі за текстом - ТОВ «Сумська паляниця», позивач) звернувся із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Сумській області, Старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області Лубенської М.М., в якому просив суд визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції у Сумській області при проведенні розрахунку розміру відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел ТОВ «Сумська паляниця» внаслідок відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на суму 137128грн.17коп. за період з 01.09.2014р. до 28.11.2014р.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції та вказуючи на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано: відсутність вини позивача у вчиненні правопорушення, у зв'язку з чим були відсутні підстави для застосування до підприємства будь-яких санкцій; правильність здійснення розрахунку не відповідає фактичним обставинам справи; під час виконання розрахунку не було з'ясовано часу роботи джерел викидів, кожне з яких має самостійний режим роботи; з розрахунку відповідача не вбачається інформації про те, чи були враховані викиди з неорганізованих джерел, на які видача дозволу не передбачена чинним законодавством; невірне визначення часового проміжку роботи позивача без відповідного дозволу на викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викидів та невірне визначення часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Сумська паляниця" 01.07.2009 року зареєстровано юридичною особою (а.с.114), основний вид економічної діяльності 10.71 - виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Позивач здійснює господарську діяльність на виробничих потужностях (м. Суми, вул. Нахімова, 30, та вул. Харківська,119) з 01.09.2014р.

В період з 06.10.2015р. до 23.10.2015р. відповідно до наказу від 05.10.2015р. №128-П та на підставі направлення від 05.10.2015р. №106/03-16 працівниками Державної екологічної інспекції у Сумській області проведена планова перевірка дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства, результати якої оформлені актом № 61/08 11.04.2011 року, підписаним директором ТОВ «Сумська паляниця» без зауважень.

Перевіркою встановлено, що позивач в порушення ст.11 Закону України „Про охорону атмосферного повітря" здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за відсутності дозволу на викиди з 01.09.2014р. до 28.11.2014р.

За наслідками перевірки відповідачем здійснений розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі позивачем, в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в загальному розмірі 137128грн.17коп. (а.с.25-26).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій Державної екологічної інспекції у Сумській області при проведенні розрахунку розміру відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел ТОВ «Сумська паляниця».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, - сім років, об'єкт якого належить до другої групи, - десять років, об'єкт якого належить до третьої групи, - необмежений (ч.8 ст.11 цього ж Закону).

Єдиний механізм проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами встановлено Порядком проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. №302.

Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у розумінні пункту 2 Порядку №302 - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Згідно вимог Порядку №302 для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єкти господарювання подають відповідну заяву із документами до Мінприроди та дозвільних центрів, які в свою чергу передають вказані документи до територіальних органів Держсанепідсужби, що приймають рішення щодо можливості/неможливості видачі дозволу, яке надсилається Мінприроди та дозвільним центрам відповідно.

Враховуючи, що суб'єкт господарювання взагалі не повинен розпочинати діяльність своїх виробничих підрозділів без наявності дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, отриманню яких передує ряд визначених Порядком №302 документальних процедур, доводи позивача щодо вжиття ним всіх необхідних та завчасних заходів з метою якнайшвидшого отримання таких дозволів та відсутність вини підприємства у здійсненні роботи без таких дозволів колегія суддів вважає, необґрунтованими та безпідставними.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Стаття 34 Закону України «Про атмосферне повітря» також передбачає відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, у порядку та розмірах, встановлених законом.

Порядок визначення розмірів відшкодування шкоди, заподіяної державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) регулюється «Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря», затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 року №639, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 21.01.2009 року за № 48/16064 (надалі - Методика №639).

Відповідно до п.1.5 Методики №639 викид є надходженням в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я та стан навколишнього природного середовища.

Пунктом 1.4 Методики №639 передбачено, що ця Методика поширюється на державних інспекторів України з охорони навколишнього природного середовища та державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що виявлені за результатами державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання вимог природоохоронного законодавства.

За змістом пп.2.1.2 і пп.2.1.1 п.2.1 Методики №639 наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються: викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені граничнодопустимі викиди, установлені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ; викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Отже, відповідач, який є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, наділений повноваженнями щодо проведення перевірок дотримання природоохоронного законодавства господарюючими суб'єктами, щодо складання актів перевірок та розрахунку шкоди, заподіяної цими суб'єктами внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі і в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Таким чином, встановивши під час перевірки порушення позивачем ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та наявність понаднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викидів без дозволу на викиди, відповідач правомірно здійснив розрахунок збитків, завданих позивачем державі в результаті таких викидів, користуючись при цьому Методикою №639.

Колегія суддів також вважає, що розмір збитків в сумі 137128 грн. 17коп., нанесених позивачем в результаті наднормативних викидів та порядку їх визначення, визначено відповідачем правомірно, виходячи з наступного.

Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами (п.2.2 Методики №639).

Пунктом 2.7 розділу 2 зазначеної Методики визначені випадки, за наявності яких можуть використовуватися розрахункові методи наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, в т.ч. і п.п.2.7.1 - за умови викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

З матеріалів справи встановлено, що розмір збитків, заподіяних позивачем державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викидів без дозволу на викиди, визначався відповідачем на підставі п.4.1. Методики №639, якою передбачено, що розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини (а.с.25).

Згідно п.4.1. Методики №639 також встановлено формулу 12 для визначення розміру збитків: З = mi х 1,1П х Ai х Кт х Кзi, де З - розмір збитків, грн; mi - маса i-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т; 1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн/т; Ai - безрозмірний показник відносної небезпечності i-тої забруднюючої речовини; Кт - коефіцієнт, що враховує територіальні соціально-екологічні особливості; Кзi - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту i-тою забруднюючою речовиною. Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

За змістом п.3.6 Методики №639 розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Для визначення маси забруднюючих речовин, що надійшли в атмосферне повітря від стаціонарних джерел виробничих підрозділів підприємства - хлібозаводу та кондитерського цеху - за період з 01.09.2014р. до 28.11.2014р. відповідачем використані матеріали «Звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел ТОВ «Сумська паляниця» окремо по кожному з виробничих підрозділів (табл.2.4 «Характеристика викидів забруднюючих речовин від основних виробництв») та довідка підприємства від 11.11.2015р. №04/556 щодо фактичної кількості виробленої продукції за час роботи технологічного обладнання в режимі наднормативного викиду, окремо по кожному з підрозділів (а.с.142-144).

Зокрема, в таблиці 2.4 наведені узагальнені дані щодо кількості продукції, яка випускається виробничим підрозділом, та дані про кількісний та якісний склад забруднювачів, які надходять до атмосфери під час випуску цієї продукції - перелік забруднюючих речовин та їх кількість (у тонах). У зв'язку з цим, у екологічної інспекції при розрахунку маси забруднюючих речовин, що надійшли в атмосферу наднормативно, була відсутня потреба визначати час роботи окремих видів обладнання за час його роботи в наднормативному режимі.

Отже, визначення маси забруднюючих речовин проведено у даному випадку розрахунковим шляхом. Під час розрахунку порівнювалися дані щодо кількості продукції, яка мала бути вироблена протягом року (разом з цим якісний та кількісний склад викидів, що потрапляє в атмосферне повітря під час випуску продукції), та дані щодо кількості продукції, яка була вироблена за час роботи технологічного обладнання в режимі наднормативного викиду, та в пропорційному відношенні розрахована кількість забруднюючих речовин (маса), що надійшла в атмосферу в період з 01.09.2014р. до 28.11.2014р., що не суперечить вимогам пункту 2.2 Методики.

При цьому, щодо посилань позивача на недотримання відповідачем під час здійснення розрахунку збитків п.3.11 Методики, згідно з яким час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу, колегія суддів зазначає, що за змістом вказаної норми закону момент виявлення порушення визначається з початку експлуатації обладнання, пов'язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, без відповідного дозволу. Відлік фактично відпрацьованого часу роботи джерела у режимі наднормативного викиду визначається від дати закінчення терміну дії дозволу. У разі відсутності дозволу відлік часу роботи джерела у режимі наднормативного викиду визначається від дати, з якої суб'єкт господарювання здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу.

Отже, збитки позивачем правомірно розраховано на підставі Методики №639 за період наднормативних викидів з 01.09.2014 року до 28.11.2014 року.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи та досліджені письмові докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій Державної екологічної інспекції у Сумській області по розрахунку розміру відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел ТОВ «Сумська паляниця» внаслідок відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на суму 137128грн.17коп. за період з 01.09.2014р. до 28.11.2014р.

Разом з тим, 21.04.2016 року до канцелярії Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ТОВ «Сумська паляниця», в якій позивач просить суд апеляційної інстанції прийняти відмову від позовних вимог та закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив про повну сплату штрафних санкцій, нарахованих Державною екологічною інспекцією у Сумській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та матеріали справи, колегія суддів вважає, що відмова позивача, ТОВ «Сумська паляниця», від позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача, ТОВ «Сумська паляниця», про відмову від позову підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112,113 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 112 Кодексу позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи. Про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

В зв'язку з тим, що відмова позивача від позову не суперечить закону та не порушує права, свободи або інтереси інших учасників процесу суд апеляційної інстанції не знаходить перешкод для прийняття відмови позивача від позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Враховуючи, що Сумським окружним адміністративним судом ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставина, яка стала підставою для закриття провадження у справі, виникла після ухвалення рішення судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 41, ч.1ст.51, 157, ч.1 ст.194, ч.2с т.203, 206 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська паляниця" про відмову від позову.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2016 року по справі № 818/3907/15 - визнати нечинною.

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська паляниця" до Державної екологічної інспекції у Сумській області, Старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області Лубенська М.М. про визнання дій протиправними закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Макаренко Я.М.
Повний текст ухвали виготовлений 04.05.2016 р.