Справа № 344/8999/15-а,2-а/344/394/15
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Справа № 876/11038/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2015 р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 про скасування постанови,

встановив:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ТВО військового комісара Івано-Франківського міського військового комісаріату Павлишина А.В. в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 15 від 02.06.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП.

Відповідач у суді першої інстанції подав заперечення на позов у якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2015 р. адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову №15 у справі про адміністративне правопорушення від 02.06.2015 року про вчинення керівником ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП.

З цією постановою суду першої інстанції від 22.10.2015 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення судом норм процесуального права, недоведеності позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак вважає її такою, що підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд обмежив відповідача у праві доказування, невмотивовано відхиливши клопотання про допит свідка. Також апелянт зазначає про не наведення судом мотивів не взяття до уваги рапорту солдата від 16.04.2015 р.. Крім того апелянт зазначає про безпідставне надання судом переваги одним доказам над іншими. На думку апелянта оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП є законною, оскільки позивач будучи директором ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» відмовився 16.04.2015 року виконати вимоги Івано-Франківського МВК, викладені в листі № 4/2029 від 15.04.2015 року, про проведення оповіщення та забезпечення прибуття військовозобов`язаних, які працюють у цьому товаристві. Саме відмова позивача в отриманні цього листа і стала підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2015 р. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що оскарженою постановою в справі про адміністративне правопорушення № 15 від 02.06.2015 року позивача ОСОБА_2 як керівника ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 3, 44).

Цю постанову від 02.06.2015 року винесено за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 15 від 26.05.2015 року та матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.210-1 КУпАП (а.с. 6, 40).

Із змісту вказаних вище постанови від 02.06.2015 року та матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.210-1 КУпАП видно, що позивач ОСОБА_2 , займаючи посаду керівника ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд», 16.04.2015 року за місцем знаходження товариства, відмовився отримувати для вручення повістки про виклик працівників товариства до військомату та вимоги розпорядження Івано-Франківського МВК №4/2029 від 15.04.2015 року про необхідність забезпечити оповіщення та прибуття керівником працюючих військовозобов`язаних. Таким чином позивач порушив вимоги законодавства про мобілізацію, зокрема: ст.2, абз. 6 і 13 ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1, 2 Указу Президента України «Про частково мобілізацію» від 15.01.2015 року, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до вказаного листа №4/2029 від 15.04.2015 року, директор ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» мав виконати вимоги військового комісаріату та забезпечити оповіщення і прибуття до військового комісаріату військовозобов`язаних згідно наведеного списку (а.с. 10, 39).

Згідно рапорту солдата ОСОБА_3 від 16.04.2015 року, прибувши на вказану адресу лист не вручив оскільки директор ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» відмовився отримати лист без пояснень (а.с. 11, 38).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», оголошено і проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб, в тому числі на території Івано-Франківської області.

Пунктом 8 цього Указу передбачено обов`язок місцевих органів виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування, із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності організувати і забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Згідно абзаців 6, 13 частини 1 статті 21 цього Закону, підприємства, установи і організації зобов`язані сприяти військовим комісаріатам у їх роботі в мирний час та під час мобілізації; вести облік військовозобов`язаних, резервістів і призовників із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надавати звітність із цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту та підприємств, установ і організацій покладається на відповідних керівників. Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15 грудня 2010 року № 660, на керівників підприємств, установ, організацій і навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форм власності покладається проведення оповіщення на вимогу військових комісаріатів військовозобов`язаних та призовників про їх виклик до військового комісаріату і забезпечення їх своєчасного прибуття за цим викликом.

Судом першої інстанції вірно враховано, що наявними у справі доказами не підтверджуються доводи відповідача про те, що позивач ОСОБА_2 будучи директором ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» 16.04.2015 року відмовився отримувати від солдата ОСОБА_3 листа №4/2029 від 15.04.2015 року про виклик працівників товариства до військомату.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем не надано і в справі відсутні належні докази про те, що солдату ОСОБА_3 було доручено і що він був направлений у визначеному законодавством порядку (розпорядження, наказ і т.п.) для вручення керівнику ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» вказаного вище листа №4/2029 від 15.04.2015 року щодо забезпечення оповіщення та прибуття військовозобов`язаних.

Також відсутні докази (акт про відмову, свідки) про обставини, час і місце відмови керівника ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» від отримання вказаного вище листа №4/2029 від 15.04.2015 року.

Тому, наявний рапорт солдата ОСОБА_3 від 16.04.2015 року не може бути безумовним доказом вини позивача у невиконанні вимог законодавства щодо проведення оповіщення військовозобов`язаних про їх виклик до військового комісаріату і забезпечення їх своєчасного прибуття за цим викликом.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріалами справи також підтверджується, що керівником ТДВ «БМФ Івано-Франківськбуд» протягом січня-травня 2015 року було вжито заходів щодо донесення та інформування Івано-Франківського МВК про рух військовозобов`язаних (а.с. 12-22).

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржена позивачем постанова в справі про адміністративне правопорушення № 15 від 02.06.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП винесена за відсутності доказів вини позивача у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2015 р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 про скасування постанови залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04.05.2016 року.