Справа № 804/18046/14
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. справа 804/18046/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Головко О.В. Ясенова Т.І.

при секретарі Троянові А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2014 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 04.11.2014 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції, в якому просить визнати протиправними і скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 про податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 109263гр49коп;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 про податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 141661гр50коп;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 про донарахування податку з доходів фізичних, що сплачуються податковими агентами, в сумі 11076гр56коп;

- вимогу № від 16.10.2014 про сплату єдиного внеску в сумі 87250гр48коп;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 про застосування штрафних санкцій в сумі 510гр за незабезпечення збереження документів (т1ас3).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2014 позов задоволений (т1ас219).

В апеляційній скарзі податкова інспекція просить постанову суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказують на непідтвердженність господарських операцій позивача з контрагентами, ненарахування податку на заробітну плату найманих працівників та єдиного внеску, відсутність первинних бухгалтерських документів (т2ас1).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Згідно акту №3888/431/04-03-17-01-25/НОМЕР_1 від 30.09.2014 документальної планової перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2011-2013 роки, мала місце нереальність господарських операцій від контрагентів до постачальників ТОВ «Раквере», ПП «Ванцдорф компані», TOB ТК «Прометей», ПФ «Розрахунково-проектне інженерне бюро Гідропневмопроект». Протягом 2013 року позивачем нарахований податок на доходи найманих працівників в сумі 8259гр02коп, а до бюджету перераховано 2045гр, сальдо становить 6214гр02коп (т1ас8).

Дніпродзержинською ОДПІ 16.10.2014 прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №, яким визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування основний платіж 87410гр79коп, штрафні санкції 21852гр7коп, а всього 109263гр49коп;

- податкове повідомлення-рішення №, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість основний платіж 94441гр, штрафні санкції 47220гр50коп, а всього 141661гр50гр;

- податкове повідомлення-рішення №, яким донарахований податок з доходів фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, основний платіж 6214гр02коп, штрафні санкції 4862гр54коп, а всього 11076гр56коп;

- вимога № про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 87250гр48коп;

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовані штрафні санкції в сумі 510гр за незабезпечення збереження документів (т1ас39-50).

Відповідно до пунктів «а», «б» статті 185 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 188 Податкового Кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, в тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До бази оподаткування враховується вартість товарів/послуг, які постачаються за будь-які кошти (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна та комунальних послуг і енергоносіїв), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платникові податку безпосередньо отримувачем товарів/послуг або будь-якою третьою особою як компенсація вартості товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового Кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки в банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового Кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно пункту 14.1.181 статті 14 Податкового Кодексу України, податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає в разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, в тому числі при їх ввезенні на митну територію України (в тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, в тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), в тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно реєстраційних документів, основним видом підприємницької діяльності ОСОБА_1 є технічне обслуговування і ремонт автотранспортних засобів, оптова торгівля продуктами харчування, оптова торгівля паливно-мастильними матеріалами, вантажний автомобільний транспорт (т1ас117-132,185).

Між ОСОБА_1 та ПП «Валга», нині ТОВ «Раквере», укладений договір ПП/СК/ПО/15-02 від 14.02.2012 поставки товарів на автозаправні станції. Згідно рахунків, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, податкових накладних, прибуткових накладних, - на адресу позивача поставлене дизельне пальне на загальну суму 1981868гр51коп (т2ас67-т3ас16).

Між ОСОБА_1 та ПП «Ванцдорф компані» укладений договір №20/01 від 20.06.2013 поставки палива. Згідно товарно-транспортних накладних, податкових накладних, прибуткових накладних, - на адресу позивача поставлене дизельне пальне на загальну суму 298800гр (т1ас79,97-110).

Між ОСОБА_1 та TOB ТК «Прометей» укладений договір №2509 від 25.09.2013 поставки палива. Згідно товарно-транспортних накладних, податкових накладних, прибуткових накладних, - на адресу позивача поставлене дизельне пальне на загальну суму 115236гр (т1ас111-116,т2ас60).

Між ОСОБА_1 та ПФ «Розрахунково-проектне інженерне бюро Гідропневмопроект» укладений договір №25/09_2013 від 25.09.2013 поставки палива. Згідно товарно-транспортних накладних, податкових накладних, прибуткових накладних, - на адресу позивача поставлене дизельне пальне на загальну суму 220248гр (т1ас82-96,т2ас62).

Згідно банківських виписок, за придбану продукцію позивач повністю розрахувався у безготівковій формі (т2ас24-56,т3ас17-93).

Відповідно до пункту 139.1.9 статті 139 Податкового Кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, витрати, не підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) в зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні по всім операціям, на які посилається податкова інспекція, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність», пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України. За придбану продукцію у контрагентів позивач розрахувався, в тому числі сплатив податок на додану вартість в ціні продукції. Дизельне пальне, яке надійшло до ОСОБА_1, належним чином оприбутковано та використано у власній господарській діяльності.

Стосовно доводів апеляційної скарги про непідтвердженність руху товарів по ланцюгу між контрагентами позивача та їхніми постачальниками, то ОСОБА_1 не є стороною цих правочинів і ніякого відношення до них не має.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011, не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань недійсними, які укладались за ланцюгом між попередніми посередниками. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів і послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої з безпосереднім контрагентом.

Відповідно до пункту 201.4 Податкового Кодексу України, податкова накладна складається в двох примірниках в день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. В разі складання податкової накладної в паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 201.10 Податкового Кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів, послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладене, відповідальність за не внесення до бюджету податку на додану вартість повинні нести постачальники продукції (виконавці робіт), а не позивач, який сплатив податок на додану вартість в ціні придбаної продукції. В судовому засіданні представник податкової інспекції не заперечувала що податок на додану вартість перерахований контрагентами до бюджету (т2ас20,57,т3ас94).

Реальність поставок позивачу продукції підтверджена платіжними документами про перерахунок коштів, податковими і видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, обліковими документами на придбання товарно-матеріальних цінностей, які містяться в матеріалах справи та на які є посилання в акті перевірки. Відповідно до положень статті 200 Податкового Кодексу України, ОСОБА_1 отримав право на одержання бюджетного відшкодування та правомірно зазначив про це в деклараціях з податку на додану вартість. На переконання колегії суддів, окремі дефекти первинних бухгалтерських документів, на які звертає увагу податкова інспекція, в сукупності з іншими документами, не спростовують дійсність проведених господарських операцій та зміну у майнових активах їх учасників.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового Кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 183 Податкового Кодексу України, реєстрація осіб як платників податку здійснюється податковими органами та діє до дати її анулювання.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесенні до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Перелічені в акті перевірки юридичні особи перебувають в Єдиному державному реєстрі, мають свідоцтва платників податків.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Також Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи в зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Суб'єктом владних повноважень не доказано наявність порушень, безпосередньо допущених ОСОБА_1 при придбанні продукції. Позивач не має відношення до діяльності інших суб'єктів, ніяк не може впливати на оформлення ними документів, не наділений повноваженнями перевіряти посадових осіб контрагентів та не може нести відповідальність за їх дії.

З огляду на викладене, є протиправними податкові повідомлення-рішення № від 16.10.2014 та № від 16.10.2014.

В податковому повідомленні-рішенні № від 16.10.2014 про донарахування податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, основний платіж 6214гр02коп, штрафні санкції 4862гр54коп, - зазначено про порушення пункту 51.1 статті 51, пункту 54.3 статті 54, пункту 119.2 статті 119, абзацу 2 пункту 127.1 статті 127, пункту 168.1.2 статті 168, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового Кодексу України (т1ас43).

Відповідно до пункту 51.1 статті 51 Податкового Кодексу України, податковий агент зобов'язаний подавати в строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Відповідно до 119.2 статті 119 Податкового Кодексу України, неподання або порушення порядку подання платником податків інформації для формування та ведення державного реєстру фізичних осіб - платників податків, передбаченого цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 85 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень.

Відповідно до абзацу 2 пункту 127.1 статті 127 Податкового Кодексу України, ненарахування, неутримання, несплата податків платником податків, в тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню або сплаті до бюджету.

Відповідно до пункту 168.1.1 статті 168 Податкового Кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 168.1.2 статті 168 Податкового Кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового Кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176 Податкового Кодексу України, особи, які мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати в строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише в разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. В разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Як зазначено в акті перевірки та підтверджено наданими позивачем відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам, податковими розрахунками сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1ДФ, за перевіряємий період ОСОБА_1, як податковий агент, в повному обсязі нарахував податок з заробітної плати найманих працівників (т1ас52-65,134-177). Фактично податкова інспекція ще раз нарахувала позивачу податок з доходів фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, в сумі 6214гр02коп за 2013 рік. Такі дії обгрунтовано визнані протиправними.

Вимога № від 16.10.2014 про сплату єдиного внеску в сумі 87250гр48коп прийнята на підставі рішення № від 16.10.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в зв'язку з допущеними порушеннями частини 2 статті 7, частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (т1ас48-50).

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Вказаний порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1, як податковий агент, в повному обсязі нарахував податок з заробітної плати найманих працівників. Разом з податковими зобов'язаннями нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відтак застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є безпідставним.

Податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 про застосування штрафних санкцій в сумі 510гр за незабезпечення збереження документів також обгрунтовано визнано протиправним. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем надані документи на підтвердження формування витрат, податкового кредиту, сплату податку як податковим агентом.

Керуючись статтями 198, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова