Справа № 2-а-745/2010
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2010-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
Справа№2-а-745/2010 р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2010 року суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Хайкін В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги та стягнення коштів з клопотанням про відновлення строку подання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в січні 2010 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій відповідача незаконними щодо відмови у здійсненні нарахуванні та виплати щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з розрахунку на час виплати як інваліду війни другої групи.

Також позивач просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області кошти - завдану матеріальну шкоду: недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2007 рік у розмірі 2920,48грн.: за 2008 рік у розмірі 3486,48грн.; за 2009 рік в розмірі 3593,84 грн. та моральну шкоду в сумі 500 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що він є потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід війни 2 групи, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі та віднесений до першої категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, знаходиться на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області.

Вказує, що має право на отримання пільг, компенсацій і допомоги, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме положеннями ч. 5 ст. 13 Закону, передбачено: щорічно до 5 травня інвалідам війни другої групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1,4 статті 17-1 Закону, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення за місцем проживання. Тобто, саме на відповідача покладено обов'язок щодо здійснення виплати допомоги.

На звернення до Управління праці та соціального захисту населення щодо відновлення порушеного права, розрахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня відповідно вимог Закону за 2.007, 2008 та 2009 р.р., Листом - Довідкою від 02.12.09 р. №6567 Управлінням праці та соціального захисту населення, підтверджено статус інваліда війни другої групи згодно посвідчення та з посиланням на Закони України «Про Державний бюджет України» на 2007, 2008 та 2009 рік, повідомлено, що щорічна грошова допомога до 5 травня виплачувалась у розмірі 360 грн., 400 грн. та 430 грн., яку і було отримано у квітні відповідного року.

Тобто фактично у задоволенні заяви відмовлено. Обчислення, розрахунок і виплату гарантованої Законом допомоги не проведено, вимог Закону не виконано.

Протиправними діями та бездіяльністю органу владних повноважень порушуються права та соціальні гарантії, тому позивач звернувся до суду за поновленням порушеного права.

В судове засідання позивач не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи за його

відсутності.

Представник відповідача - в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 128 КАСУ суд вважає можливим вирішення справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Л/Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, відповідно до ст. 14 Закону № 796, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід війни 2 групи, оскільки інвалідність пов'язана з перебуванням на військовій службі, а також віднесений до першої категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС оскільки виконував обовязок військової служби.

Відповідно із ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Згідно ст.17-1 «Виплата разової грошової допомоги», Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Головним розпорядником бюджетних коштів з питання виплати щорічної допомоги до 5 травня є органи праці та соціального захисту населення, які здійснюють виплату до ЗО вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Згідно п.13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, дію зазначеної норми зупинено на 2007 рік. Відповідно до підпункту «б» підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону У країни «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 р. N 107-VI до статті ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту'» внесені зміни, згідно яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" здійснюється у таких розмірах: інвалідам І групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусовог о тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 280 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, - 150 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист^» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 12.03.2008р. № 183 встановлено, що у 2008 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - разова грошова допомога), здійснюється у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: інвалідам війни І групи - 500 гривень; інвалідам війни II групи 400 гривень; інвалідам війни III групи - 350 гривень; учасникам бойових дій та ко.дашшм неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а

також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 500 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам ) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, які не одружилися вдруге, - 170 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 65 гривень.

На підставі викладеного вище, відповідачем на користь позивача не нараховувалися та не сплачувалися вказані соціальні виплати в повному обсязі за оспорюваний період часу.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р. по справі «Про соціальні гарантії громадян»визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 29, пункту 13 статті 71, пункту 30 статті 7 і Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статгі 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі «БДодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України»визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту і і пункту 28 розділу II та підпункту «б»підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону Украши «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів' України»від 28.12.2007 р. N 107-УІ. Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет Украши на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2009 рік», а саме, статті 54, якою встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто / відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у (_^?рудні 2008 року, є чинними, неконституційними не визнано.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (28.06.1996) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (28.06.1996) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N Е-рц/99 (№ 008р710-99) . від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (№ 005р710 -02), від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004 (№ 007р710-04 ), від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2.004 (№ 020р710-04).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс Їх батьків - 310

організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. А тому не відповідають вимогам частини п'ятої статті 17 Конституції України ( 28.06.1996).

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5- рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), Конституція проголосила Україну соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров'я визнаються найвищою соціальною цінністю, а права людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ (796-91) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України ( 28.06.1996) кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно вимог ст. 8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст. 9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст. 8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а тому дії відповідача щодо сплати позивачеві вказаної соціальної допомоги в меншому розмірі, чим це встановлено спеціальним Законом, не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони тягнуть звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина.

Стаття 9 КАС України встановлює, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України .Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана ВР України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту' суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, посилання відповідача, які надані в запереченні, що тільки Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги», що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та «Про жертви нацистських переслідувань» від 12.03.2008р. № 183 встановлено порядок обчислення та розміри щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги на думку суду, не відповідає ст.22 Конституції України.

оскільки це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадянина, закріплених Конституцією України.

А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обґрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що суперечить вимогам Основного Закону України та є підставою для задоволення адміністративного позову.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди: коштів за 2007-2009 роки оскільки дані суми є нічим іншим як заборгованість невиплаченої допомоги позивача за період 2007 -2009 років, розрахунок яких наведений в позовній заяві і не є матеріальної шкодою в розумінні ст. 1166 Цивільного Кодексу України.

Оскільки відсутня вина Відповідача в спричиненні матеріальної шкоди позивачу, то у ОСОБА_1 відсутнє право на стягнення моральної шкоди в розумінні ст. 1167 ЦК України.

Крім цього позивач не надав суду доказів спричинення йому моральної шкоди (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст.ст. 9, 11, 128, 159 КАСУ, ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, ч.5 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007р. у справі Про соціальні гарантії громадян, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії тю нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щорічної разової грошової допомоги до Дня ІІсремогк та стягнення коштів з клопотанням про відновлення строку подання-задовольшіти частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області-незаконними.

Зобовязати Управління праці та соціально захисту населеня Ізюмської міської ради Харківської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1. виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановлений у ч.І ст,28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування «з урахуванням визначеного законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність» грошову допомогу до 5 травня за 2007 рік в розмірі 2920,48 грн., за 2008 рік в розмірі 3486.48 грн., за 2009 рік в розмірі 3593,84 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня оголошення постанови суду заяви про апеляційне оскарження і поданням після цьоАв протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя.