Справа № 809/1082/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

19.04.2016 № К/800/51961/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., за участю секретаря судового засідання Іванова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Торро»
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015

у справі № 809/1082/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торро»
доДержавної податкової інспекції у М. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торро» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 року за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 464387,00 грн., у тому числі: за основним платежем на 309951,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на 154796,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015 рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій здійснено перевірку ТОВ «Торро», за результатами якої складено акт від 19.12.2015 року за №10868/09-15-22-01/23797343, в якому зазначено про порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 135.2, 135.5 статті 135, пунктів 137.1, 137.10 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.4, 138.6, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, внаслідок чого платником занижено податок на прибуток підприємства на суму 309591,00 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що позивачем отримано від ДП «Володимирівський ЛГ» безоплатно товари (горіх грецький), оскільки підставою (підтвердженням) такої компенсації мало бути належне реальне виконання обов'язків (робіт по догляду), а тому сума 484082 грн. не віднесена до валових доходів, що призвело до заниження податку на прибуток. Крім того, податковим органом встановлено завищення позивачем показників собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт (послуг) по операціях купівлі-продажу ядра горіха грецького з ФОП ОСОБА_2 на суму 739222 грн. та по операціях купівлі-продажу ядра горіха грецького з ФОП ОСОБА_3 на суму 370 000 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 12.01.2015 року за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 464387,00 грн., у тому числі: за основним платежем на 309951,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на 154796,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив про належне виконання позивачем своїх обов'язків, а реальне виконання договору підтверджується первинними документами, належним чином оформленими.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції визнав правомірним донарахування контролюючим органом податку на прибуток та застосування штрафних санкцій, мотивувавши рішення не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач уклав з Державним підприємством «Володимирівський ЛГ» Миколаївського обласного управління лісового і мисливського господарства договір №20 від 23.04.2013 року, предметом якого є утримання, догляд та користування лісовими горіховими насадженнями, що ростуть на полезахисних лісових смугах загальною площею 4,4 гектари на території Скобелівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, із загальною кількістю плодоносних дерев горіха грецького 2550 од.

За умовами договору, горіхові насадження загальною площею 4,4 гектара передаються позивачу для догляду та користування з метою стимулювання їх плодоношення, поліпшення санітарного стану, недопущення самовільних рубок та самовільного збору врожаю, охорони від пожеж тощо. Оплатою за належне виконання умов договору є передача у власність частини врожаю горіха грецького (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Окрім того, Користувач зобов'язувався оплатити лісгоспу 1785,00 кг горіха грецького (0,7 кг. з кожного плодоносного дерева) по ціні 12,00 грн. га 1 кг. на суму 21420,00 грн.

Тобто, позивач зобов'язаний був виконати певні роботи та послуги, як-то догляд за горіховими та іншими насадженнями, стимулювання їх плодоношення, поліпшення їх санітарного стану, охорона, тощо.

Разом з тим, жодного доказу щодо виконання своїх обов'язків за договором (окрім збирання врожаю) позивачем не надано, але оплату у вигляді горіха грецького натомість отримано.

Так, позивач перерахував Державному підприємству «Володимирівське ЛГ» оплату за користування насадженнями горіхів грецьких по платіжному дорученню за № 6 від 29.04.2013 року 21420,00 грн. Також, на виконання умов договору позивачем надано суду акти про зібрання власними силами та оприбуткування на склад горіху грецького: №1 від 14.10.2013 року в кількості 6121,30 кг.; №2 від 28.10.2013 року 9097,60 кг.; №3 від 08.11.2013 року 9505,80 кг.; №4 від 18.11.2013 року 8737,30 кг.; №5 від 29.11.2013 року 8663,20 кг.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Підпунктом 14.1.13 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що 14.1.13. безоплатно надані товари, роботи, послуги, це:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Цією статтею встановлено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником (п.п.14.1.27). Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари. (п.п.14.1.202).

Відповідно до п.п.138.2 ст. 138 цього Кодексу, - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Підпунктом 138.6 ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно з п.п. 139.1.9. ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено судами, позивач не декларував витрати на виконання даного договору, і при перевірці також встановлено, що витрати позивача по догляду за насадженнями не підтверджено документально, в той час, як товар (горіх грецький) отримано, а тому висновки суду про безоплатне отримання товару без компенсації його вартості є правильними.

Щодо завищення позивачем показників собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт (послуг) по операціях купівлі-продажу ядра горіха грецького з ФОП ОСОБА_2 на суму 739222 грн. та по операціях купівлі-продажу ядра горіха грецького з ФОП ОСОБА_3 на суму 370 000 грн., в зв'язку з непідтвердженням первинними документами витрат позивача на придбання товару.

Судами встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2013 року №01/04, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 позивачем придбано ядро горіха грецького індустріальне, що підтверджується накладними: №1 від 29.04.2013 - 7524,00 кг.; №2 від 07.05.2013 - 10976,00 кг.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.05.2013 року №02/05, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, позивачем придбано ядро горіха грецького, що підтверджується накладними: №2 від 09.05.2013 року 3246,40 кг.; №3 від 10.05.2013 року 4001,80 кг.; №4 від 11.05.2013 року 7563,40 кг.; №5 від 13.05.2013 року 3668,40 кг.; №6 від 20.06.2013 року 8138,40 кг.; №7 від 20.06.2013 року 3837,70 кг.

Оцінюючи реальність виконання зазначених договорів, суд апеляційної інстанції встановив, що в справі відсутні документи оприбуткування товару та докази його транспортування. Окрім того, ФОП ОСОБА_2 особисто вирощуванням та збиранням горіха грецького вона не займалась, а суду надано закупівельні акти про придбання горіха в третіх осіб, які в ході оперативно-розшукових заходів спростували будь-які відносини з підприємцем, а за місцем їх реєстрації довідки форми 3 ДФ сільськими та селищними радами не видавались. Також встановлено, що ФОП ОСОБА_2 є донькою директора ТОВ «Торро» ОСОБА_2, а також була одночасно головним бухгалтером цього товариства, тобто є пов'язаною особою згідно з п.п.14.1.159 Податкового кодексу України.

Окрім того, позивачем не надано належним чином оформлені первинні документи щодо придбання тари - гофрованих ящиків, пакетів поліетиленових, пакетів прозорих та не підтверджено витрати в сумі 34338 грн., а також завищено собівартість по витратах з придбання дизпалива в сумі 1786 грн., що також ввійшло при визначенні загальної суми завищення показників у рядку 05.1 СВ Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт,послуг) на загальну суму 1145346 грн.

З таких підстав, суд апеляційної інстанції прийшов до юридично вірного висновку щодо безоплатного отримання позивачем товару та неправильного формування витрат, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

З метою підтвердження обґрунтованості формування витрат необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій. Відтак, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновок суду апеляційної інстанції, який, встановивши отримання позивачем товару безоплатно та відповідно не підтвердження витрат щодо придбання товару, не знайшов підстав вважати правомірним формування позивачем витрат.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для відмови у задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торро» - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015 р. - залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош