Справа № 813/1213/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року № 813/1213/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 21.08.2015 №Ф-1570/08У.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вимога відповідача про сплату єдиного внеску від 21.08.2015 є протиправною і такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що з 01.08.2014 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, а тому не повинен сплачувати податок як фізична особа-підприємець.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, вказаних в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак подав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких проти позову заперечує. Заперечення мотивоване тим, що оскільки ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 по 01.09.2015, то за період з 01.04.2014 ДПІ у Сихівському районі м. Львова йому нараховано єдиного внеску в сумі 6339,75 грн та 31.07.2014 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за його рішенням, однак не подав заяву про відмову від спрощеної системи оподаткування, що призвело до помилкових нарахувань єдиного внеску за період з 01.08.2014 по 31.08.2015 в сумі 5 494,45 грн.

Суд, заслухавши думку позивача та представника позивача, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 30.11.2005 та 31.07.2014 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за власним рішенням, про що внесено запис від 31.07.2014 №4011195, що підтверджується повідомленням державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби ЛМУЮ від 31.07.2014.

Судом встановлено, що 21.08.2015 Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області сформовано вимогу №Ф-1570/08 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 6 339,75 грн.

Не погоджуючись з вимогою Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № Ф-1570/08 від 21.08.2015, 30.12.2015 позивачем подано скаргу до Головного управління ДФС в Львівській області.

Рішенням Головного управління ДФС в Львівській області від 02.02.2016 №519/10/13-01-10-0705 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління ДФС в Львівській області від 02.02.2016 №519/10/13-01-10-0705 ОСОБА_1 15.02.2016 подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 17.03.2016 №2756/Б/99-99-10-01-07-25 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Скориставшись процедурою адміністративного оскарження та не погоджуючись із вимогою відповідача від 21.08.2015 №Ф-1570/08 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 6 339,75 грн ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Оцінюючи встановлені обставини та доводи сторін суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних міркувань:

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, в т.ч., контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 8 липня 2010 р. № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ст.3 Закону №2464 вказує, що збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами:

- законодавчого визначення умов і порядку його сплати;

- обов'язковості сплати;

- законодавчого визначення розміру єдиного внеску;

- прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску;

- захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб;

- державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску;

- відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 даного Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як судом встановлено вище, 31.07.2014 ОСОБА_1 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за власним рішенням, про що внесено запис від 31.07.2014 №4011195, що підтверджується повідомленням державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби ЛМУЮ від 31.07.2014.

Отже, оскільки, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, а 31.07.2014 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, то суд приходить до висновку, що власне з 31.07.2014 ОСОБА_1 не був платником єдиного внеску та не мав обовязку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а тому й відповідач не міг нараховувати йому недоїмку та штрафні санкції зі сплати єдиного внеску.

Крім того, в матеріалах справи міститься службовий допис Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 09.12.2015 №146 з якого видно, що ФОП ОСОБА_1 в картці особового рахунку 71040000 проведено відповідні коригування та скасовано помилкову суму нарахувань по єдиному внеску в сумі 5 494,45 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 21.08.2015 №Ф-1570/08У є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З огляду на час, витрачений адвокатом на правову допомогу ОСОБА_1 зіновійовичу у даній справі, який складає 51 хв., що підтверджується журналами судових засідань, на користь позивача підлягає стягненню компенсація витрат на правову допомогу в розмірі 551,21 гривень.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що в повній мірі зроблено позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання.

Проте, податковим органом, конкретних доказів, на підставі яких можна дійти до висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства суду надано не було.

Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 21.08.2015 №Ф-1570/08У.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 21 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 21 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський