Справа № 570/3877/14-а
Суддя: Кушнір Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 570/3877/14-а
номер провадження 2-а/570/1/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) адміністративну справу за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішеня,

в с т а н о в и в:

покликаючись на відмову органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність, позивачі у поданій до суду 30 липня 2014 року заяві просять визнати протиправним та скасувати рішення Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21 липня 2014 року в частині відмови у затвердженні проектів землеустрою та передачі земельних ділянок у їхню власність.

Всіх учасників судового процесу належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, сторона позивача до суду повторно не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду адміністративних справ, дійшов висновку про можливість дослідити матеріали справи за відсутності сторін та згідно ст.41 КАС України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Сторона позивачів повторно не з»явилися до суду, зокрема підряд на судові засідання 10 лютого, 10 березня, 01 квітня 2016 року, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи.

Вищий адміністративний суд України щодо розуміння «повторне нез'явлення», використовуючи лінгвістичне (мовознавче) тлумачення нормативно-правових актів, який охоплює собою семантичне, фразеологічне і етимологічне тлумачення (використовується для з'ясування значення слів з урахуванням їх походження) зазначив, що «повторне нез'явлення» можна вважати лише неявку позивача на два чи більше судових засідання підряд: вчинення однієї і тієї ж дії підряд два або більше разів. При цьому суд зауважує, що поінформованість осіб, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду, є однією із суттєвих гарантій реалізації ними права на особисту участь у процесі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08.12.2009 р. (справа №21-1696во9).

Відповідно до ч.2 ст.33 КАС України повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Згідно з ч.3 ст.33 КАС України судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до ст.34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації. Повідомлення шляхом надсилання тексту повістки здійснюється за тими самими правилами, що і повідомлення шляхом надсилання повістки, крім випадків, установлених цим Кодексом. Ч.3 ст.35 КАС України передбачає, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Як передбачено ч.4 ст.35 КАС України, вважається, що повістку вручено також у разі одержання її під розписку будь-яким повнолітнім членом сім'ї адресата, який проживає разом з ним. Особа, яка одержала повістку, зобов'язана негайно повідомити про неї адресата.

Згідно з ч.3 ст.128 КАС України у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави необхідно з'ясувати сукупність таких обставин: чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз; чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини; чи немає заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Відсутність однієї з таких обставин не є підставою для прийняття ухвали про залишення позову без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що в судові засідання сторона позивача, будучи належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце розгляду цієї адміністративної справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, не прибула, про причини такого неприбуття не повідомила, клопотань про розгляд справи за відсутності позивачів не подали. Суд звертає увагу на те, що сторона позивача не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження поважності причин повторного неприбуття позивача у судові засідання.

Розгляд справи і раніше неодноразово було відкладено на підставі п.2 ч.1 ст.128 КАС України у зв'язку з неприбуттям в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду.

Аналогічні вимоги викладені і в п.4 ч.1 ст.155 КАС України, де вказано, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин неявки, які можуть бути і поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі по справі №6-24063 ск 15 вказав на те, що причини повторної неявки сторін до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду. Вказані положення зумовлені необхідністю дотримання судом розумних строків розгляду справи.

Правильний і своєчасний розгляд і вирішення справ в умовах процесуальної недобросовісності стає майже неможливим, причому завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед судом. Особи, що беруть участь у справі, не мають прямого юридичного обовязку сприяти суду в досягненні вказаної мети, проте за ними повинен бути визнаний обовязок утримуватися від дій, здатних завадити судочинству. Крім того, процесуальні кодекси, як і інші закони, розраховані на добросовісне їх використання, а випадки недобросовісної поведінки сторін ними не передбачені. Відповідно до положень, передбачених ч.1, 2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки та зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосовування судами при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує право на судовий розгляд протягом розумного строку. Згідно з практикою Суду критеріями для визначення розумності строку є складність справи (щодо її предмета), поведінка сторін (позивачів і відповідачів), поведінка органів судової влади, а також адміністративних органів, що втрутилися в процес і важливість предмета спору для зацікавленої особи. Суд звертає увагу також на те, що вказаний суд у своїй прецедентній практиці виходить з того, що вказані положення гарантують кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_6 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року суд зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року).

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч.1 ст.6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.155 КАС України.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що позивачі повторно не прибули у судове засідання, хоча належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, причин неприбуття суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не подали, враховуючи строки розгляду справи, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторного неприбуття в судове засідання не позбавляє його права повторно звернутись до суду в загальному порядку згідно з ч.3 ст.155 КАС України.

Суд, залишивши позов без розгляду, не позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, не порушивши його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Відповідно до п.4 ст.7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір позивачу не повертається.

З огляду на викладене, керуючись ст.155 КАС України, суд

у х в а л и в :

адміністративний позовОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішеня - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кушнір Н.В.