Справа № 552/934/16-а
Суддя: Васильєва Л. М.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/934/16-а
Провадження № 2-а/552/35/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання рішення неправомірним, зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання рішення Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2015 року та відмову Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 24/3-02 від 03.02.2016 року неправомірними та зобов»язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати йому стаж його роботи в період відбуття покарання у ВК за період з 01.1989 року по березень 1993 року до загального трудового стажу та повторно розглянути питання призначення пенсії за віком. Посилався на те, що він під час відбування покарання в Полтавській виправній колонії УДПтСУ в Полтавській області ( № 64) працював в період із січня 1989 року по лютий 1993 року. У жовтні 2015 року він звернувся до УПФ України Київського району в м. Полтава із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, однак 23.10.2015 року УПФ України Київського району в м. Полтаві відмовив йому у призначенні такої пенсії. Потім він звернувся до ГУПФУ в у Полтавській області, однак вказаний стаж його роботи у виправному закладі йому не зарахований до загального трудового стажу. Вважає дії відповідачів такими, що порушують його права. Просив визнати рішення управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2015 року та відмову Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 24/3-02 від 03.02.2016 року неправомірними та зобов»язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати йому стаж його роботи в період відбуття покарання у ВК за період з 01.1989 року по березень 1993 року до загального трудового стажу та повторно розглянути питання призначення пенсії за віком. Стягнути з відповідачів на його користь витрати по справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у адміністративному позові.

Представник Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у запереченнях на позов.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у запереченнях на позов.

Заслухавши сторони , дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Рішенням УПФ України Київського району в м. Полтава від 23.10.2015 року № 62 відмовлено ОСОБА_1 у зв»язку з відсутністю у останнього необхідного страхового стажу 20 років 6 місяців. Із цього ж рішення убачається, що загальний страховий стаж позивача становить 13 років 7 місяців17днів.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ у Полтавській області відносно роз»яснення щодо можливості врахування страхового стажу на підставі довідки від 29.10.2015 року № 5/332 виданої Полтавською виправною колонією УДПтСУ в Полтавській області.

03.02.2016 року ОСОБА_1 отримав відповідь про те, що робота в»язнів під час відбування покарання підтверджується довідкою органів внутрішніх справи і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, а у наданій ним довідці зазначено, що за час роботи у виправній колонії відрахування до Пенсійного фонду не проводилися.

Ч. 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання рішення управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2015 року та відмову Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області № 24/3-02 від 03.02.2016 року неправомірними та зобов»язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати йому стаж його роботи в період відбуття покарання у ВК за період з 01.1989 року по березень 1993 року до загального трудового стажу та повторного розгляду питання призначення йому пенсії .

Як убачається із матеріалів справи Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області 23.10.2015 року такого рішення не приймало та не відмовляло ОСОБА_1 в призначенні йому дострокової пенсії за віком за списком №1.

Призначення пенсії ОСОБА_1 взагалі не входить до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а отже позовні вимоги до вказаного відповідача пред»явлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, то вони також не можуть бути задоволені.

Рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії на пільгових умовах прийняте 23.10.2015 року, а довідка на яку посилається позивач, як на підставу задоволення його позовних вимог, видана йому Полтавською виправною колонією УДПтСУ в Полтавській області 29.10.2015 року та не була предметом розгляду при вирішенні питання щодо відмови йому у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Окрім того відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 24 ЗУ « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж- період( строк), протягом якого особа підлягає загальнобов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій ніж мінімальний страховий внесок пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. «а» ч. З ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст, 122 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що особи, яким до відбування покарання призначена пенсія, підлягають державному пенсійному забезпеченню на загальних підставах. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії. Таким чином достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Як убачається із довідки Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області від 29.10.2015 року факт сплати страхових внесків позивачем у спірний період не підтверджено, а отже відсутні правові підстави для врахування до його загального страхового стажу періоду його відбування покарання в колонії з січня 1989 року по лютий 1993 року що, в свою чергу, свідчить про відсутність у позивача мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком, а Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві приймаючи рішення від 23.10.2015 діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та статтями 24, 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки на час розгляду заяви про призначення пенсії загальний страховий стаж позивача , що був підтверджений в установленим законом порядку становив 13 років 7 місяців 17 днів, а довідка на яку посилається позивач не тільки не була надана ним при вирішенні питання про визначення йому пенсії, але і немає жодного доказового значення для підтвердження наявності у позивача страхового стажу що зараховується при призначенні пенсії.

Керуючись ст. 159-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва