Справа № 455/897/15-а
Суддя: Ніточко Л. Й.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 455/897/15-а
Провадження № 2-а/455/7/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2016 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі головуючої судді - Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_4, до виконавчого комітету Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_2»янович про поновлення строку звернення до суду та про визнання протиправним та скасування рішення виконкому сільської ради,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 12.08.2015 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про незаконність рішення сільської ради, в якому зазначає, що 04.07.2014 року померла її мама, ОСОБА_7, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона є спадкоємцем покійної за заповітом. Крім неї у батьків був ще син ОСОБА_8, який помер 08.09.2013 року. Після його смерті, його дружина, ОСОБА_5, заявила, що вона буде ділити садибу. Почавши перевіряти вказану інформацію, її мама дізналася, що ОСОБА_9 провів приватизацію земельної ділянки на якій знаходиться її садиба і яка є в її постійному користуванні, розділивши її на дві частини. Одна частина приватизована на імя матері, а друга частина на імя ОСОБА_9 Такий варіант приватизації не був їм відомий, оскільки був проведений без їх відома.

Ця приватизація пройшла на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ скликання від 26.06.2001 року без номера Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», згідно якого в с.Нове Місто, біля житлового будинку, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства, було передано земельні ділянки безкоштовно ОСОБА_9 0,6016 га, а ОСОБА_10-Х.Т. 0,6862га. На підставі вищевказаного рішення було видано Державні акти на право приватної власності на землю. Це стало підставою звернення її матері до суду з позовом про визнання рішення незаконним, а державні акти недійсними. В ході слухання справи було виявлено рішення виконавчого комітету Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області від 14.04.1998 року за №16 про відкриття окремого погосподарського номера ОСОБА_8 і закріплення за ним літньої кухні, яка складається з однієї кімнати, веранди, коридора, загальною площею 80 м2.

Зі змісту рішення №16 від 14.04.1998 року вбачається, що підставою його постановлення була мирова згода їхніх батьків. Факт мирової згоди заперечували батьки. Прийняте рішення №16 від 14.04.1998 року суперечить чинному законодавству і порушує право власності на майно.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії ЯЯЯ №034203 від 17.12.2013 року, виданого Реєстраційною службою Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області на імя ОСОБА_10-Х.Т., до складу обєкту нерухомого майна по вул. Добромильська, №12 в с.Нове Місто Старосамбірського району Львівської області входить: житловий будинок, загальною площею 63,8 м2, побудований в 1938 році; літня кухня, побудована в 1958 році; веранда, побудована в 1958 році; будівля для худоби, побудована в 1938 році, сарай, побудований в 1938 році; гараж, побудований у 1960 році; колодязь; огорожа.

Передачі нерухомості шляхом складання мирової угоди не існувало і не входило в компетенцію виконкому сільської ради.

Просить поновити строк для оскарження вищевказаного рішення та визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №16 від 14.04.1998 року.

В подальшому позивач ОСОБА_1 неодноразово вносила зміни до позовної заяви, які полягали, а саме: в заміні відповідача з Новоміської сільської ради на виконавчий комітет Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області та в залученні в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_2»яновича.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовільнити, а також додатково пояснили, що про рішення виконкому Новоміської сільської ради №16 від 14.04.1998 року позивачка та її батько довідалися в кінці травня 2015 року при розгляді цивільної справи № 455/225/2014-ц. за позовом ОСОБА_1 до Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_5 про незаконність рішення, недійсність Державного акта на землю.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, пояснив, що рішення № 16 від 14.04.1998 року приймалося на засіданні виконкому, головою був ОСОБА_11, чи була така угода батьків позивачки, то йому не відомо, однак довідки з архіву вказують на те, що такої письмової угоди немає. Крім цього, якщо б і була така угода, то виконавчий комітет не вправі був приймати таке рішення, так як господарська споруда не є житлом, а лише допоміжною спорудою до житлового будинку.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні 09.11.2015 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що даний житловий будинок вони з дружиною купили, точної дати не пам»ятає, здається в 1961 році, договір купівлі-продажу оформили на жінку. Коли купляли хату, то була стайня чи сарай, з якого в подальшому зробили літню кухню з верандою, сарай(стодола) та стайню. Літню кухню відокремити від сараю не можна. Зразу як купили хату, то колгосп ім. Ілліча виділив дружині земельну ділянку для обслуговування будинку, там було багато землі, але дали тільки половину. В літній кухні дружина варила їсти, там є вода, газ, світло, але єдиний лічильник, який знаходиться у будинку, сімя сина ОСОБА_12»яна ніколи не проживала в літній кухні( одружився у 1995 році та пішов жити у с. Посада Новоміська), їхніх речей там ніколи не було, жодної мирової згоди він з дружиною в сільській раді не укладав щодо відкриття окремого погосподарського номера та закріплення за сином - ОСОБА_13»яном Йосифовичем літньої кухні, ніколи такої розмови з дружиною та сином ОСОБА_12»яном вони не вели, а тому сільська рада в рішенні написала неправду. Про те, що літня кухня стала власністю сина, йому стало відомо з цивільної справи, де розглядалося питання щодо Державних актів на землю.

Треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, в судове засідання не з»явилися.

Однак, ОСОБА_6 ОСОБА_13»янович та ОСОБА_5 16.09.2015 року в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. ОСОБА_5 посилалась у своїх запереченнях на те, що батьки позивачки знали про рішення виконкому Новоміської сільської ради №16 від 14.04.1998 року. Саме мати позивачки ОСОБА_7, ходила разом з своїм сином, тобто з її чоловіком ОСОБА_13»яном Йосиповичем, в сільську раду для того, щоб можна було приватизувати всю земельну ділянку, а не тільки 0,60 га, яка була біля хати, тобто більше 1 га. З приводу цього вони вирішили, що батьки чоловіка відпишуть йому літню кухню, а тому було прийнято рішення виконкому Новоміської сільської ради №16 від 14.04.1998 року, яким було відкрито окремо погосподарський номер ОСОБА_13»яну Йосифовичу та закріплено за ним літню кухню. Однак її чоловік не встиг виробити свідоцтво про право власності на цю літню кухню, але на літню кухню була виписана будинкова книга, де спочатку її чоловік, а вже потім, набагато пізніше, вона та її діти були прописані в с. Нове Місто, вул. Добромильська, 12»а», будинкова книга була видана у 1997 році, чоловік був прописаний у 1999 році, земельну ділянку приватизували у 2001 році. Вона з чоловіком і дітьми проживала у будинку своєї матері в с. Посада Новоміська.

Вислухавши сторони, дослідивши долучені до справи документи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із змісту статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Рішенням виконавчого комітету Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області від 14.04.1998 року №16 на підставі мирової угоди батька ОСОБА_14 та матері ОСОБА_10, жителів с.Нове Місто, було відкрито окремий погосподарський номер їхньому сину - ОСОБА_9, і закріплено за ним літню кухню, яка складається із однієї кімнати, коридора, веранди (а.с.5).

Перевіряючи відповідно до ч.3 ст.2 КАС України чи прийняте оскаржуване позивачем рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 22.03.1962 року ОСОБА_15 було придбано у ОСОБА_16 домоволодіння, що знаходиться за адресою: с.Нове Місто Добромильського району Львівської області, що складається з деревяного житлового будинку з двома кімнатами, кухні та сараю, вартістю 800 карбованців (а.с.78).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2013 року та ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2013 року, ОСОБА_7 є власником житлового будинку за адресою : с.Нове Місто, вул. Добромильська, будинок №12, Старосамбірського району Львівської області (а.с.8-9). Складовими частинами обєкта нерухомого майна є літня кухня, веранда, будівля для худоби, сарай, гараж, колодязь, огорожа. Розташування цього житлового будинку та його складових частин відображено на абрисі обміру земельних ділянок(а.с.79).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №356155, виданого Новоміським виконавчим комітетом Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_7 померла 04.07.2014 року (а.с.77).

Єдиним спадкоємцем за померлою ОСОБА_17 є її дочка ОСОБА_1, яка прийняла спадщину за заповітом (а.с.94-104).

З довідки виконавчого комітету Новоміської сільської ради від 15.01.2016 року №13/02-26 відомо, що площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Добромильській, №12, Старосамбірського району Львівської області, власником якої була ОСОБА_7, становила 0,22 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,88 га (в період 1998-2002 років). Даних про відкриття окремого погосподарського номера №12 «а» на літню кухню ОСОБА_8, яка знаходиться по вул. Добромильській в с. Нове Місто, немає у звязку з тим, що дані документи здано в Архівний відділ Старосамбірської районної державної адміністрації (а.с. 114). Передача документів в Архівний відділ Старосамбірської районної державної адміністрації також підтверджується довідкою від 06.07.2015 року №124/02-26 (а.с.10).

Згідно інформації архівного відділу Старосамбірської районної державної адміністрації від 07.07.2015 року №01-19/250, від 22.10.2015 року №01-19/551 та від 21.01.2016 року №01-19/5 (а.с. 11, 75, 115) відомо, що заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_19 відсутні. На державному зберіганні немає технічної документації для отримання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки ОСОБА_19 та ОСОБА_20, які постійно, до дня смерті, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. Також будь-які документи, на підставі яких приймалося рішення виконавчого комітету Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області від 14.04.1998 року №16, зокрема мирова угода ОСОБА_14, ОСОБА_10 з ОСОБА_9, відсутні.

З копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_3 «а», Старосамбірського району Львівської області відомо, що житлова площа будинку становить 80 м2. За даною адресою був прописаний: з 26.12.1999 року ОСОБА_9, а з 21.03.2006 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_21 (а.с.40-43). Дана інформація також підтверджується витягом з погосподарської книги №2 за 2006-2010 роки в с.Нове Місто, вул.Добромильська, №12 «а», Старосамбірського району Львівської області(долучена до справи), згідно якої з 2006 року зареєстровані слідуючі члени сім'ї: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 та довідками виконавчого комітету Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 02.09.2015 року № 618 та від 11.02.2014 року №113 (а.с.23,53).

Однак, згідно довідки від 20.08.2015 року № 991, яка видана Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що згідно записів у реєстрових книгах Самбірського бюро технічної інвентаризації, станом на 01.04.2008 року, житлового будинку на правах особистої власності за адресою: с.Нове Місто, вул. Добромильська, №12 «а» не зареєстровано (а.с.22).

Проте, ОСОБА_9 15.11.2001 року Новоміською сільською радою народних депутатів Старосамбірського району Львівської області на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ демократичного скликання від 26.06.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.6016 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №42 (а.с.48-49).

Відповідно до ст. 41 Конституції України декларує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, встановленому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі. Обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Такі законодавчі норми регулюють цивільні правовідносини, в тому числі і спірні правовідносини, починаючи з 01.01.2004 року, тобто з дати набрання чинності ЦК України.

При вирішенні даної справи необхідно керуватися та застосовувати норми законів, які діяли під час виникнення спірних правовідносин це норми ЦК УРСР (1963 року) та Закону України «Про власність»(1991 року). Саме таку правову позицію висловлено в постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року за № 20.

Згідно норм ст.ст.11,13,14 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини.

Отже, відповідно до чинного законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин (ст.128 ЦК УРСР /1963 року/) міг встановлюватись порядок передачі права власності з моменту укладення договору. Так, договір купівлі-продажу житлового будинку (ст.224 ЦК УРСР /1963 року/) з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів(ст.227 ЦК УРСР /1963 року/), міни(ст.241 ЦК УРСР /1963 року/), дарування(ст.243 ЦК УРСР /1963 року/), за правом спадщини(ст.560 ЦК УРСР /1963 року/). В цьому випадку право власності на будинок виникає у набувача з моменту нотаріального посвідчення договору.

А тому, відкриття окремого погосподарського номера на підставі мирової угоди не було передбачено, а отже є таким, що не відповідає чинному, на час винесення рішення, законодавству.

Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до переконання, що рішення виконавчого комітету Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області від 14.04.1998 року №16 прийнято з порушенням законодавства, так як ЦК УРСР (1963 року), Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», не передбачено на підставі мирової угоди відкриття окремого погосподарського номера. Окрім цього, з показів ОСОБА_18, які не були оспорені чи спростовані учасниками справи, відомо, що сімя сина ОСОБА_12»яна ніколи не проживала в літній кухні (одружився у 1995 році та зразу ж перейшов жити у с. Посада Новоміська), їхніх речей там ніколи не було, а отже суперечить Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_11 народних депутатів, чинній на час винесення рішення.

Також у оскаржуваному рішенні містяться ряд інших порушень, а саме: у тексті рішення допущено помилку у написанні імені ОСОБА_19 (в рішенні вказано Ядвіга-Марія); у рішенні не вказано точну адресу, за якою було відкрито окремий погосподарський номер (вулиця, номер будинку); відсутні будь-які посилання на відповідне законодавство, яке б надавало право виконавчому комітету Новоміської сільської ради прийняти таке рішення; та, як з»ясувалося у судовому засіданні, взагалі була відсутня мирова угода подружжя ОСОБА_19, батьків позивачки, яка була підставою для прийняття такого рішення.

Невідповідність оскаржуваного рішення також підтверджується зібраними по справі документами, а саме: згідно довідки Самбірського бюро технічної інвентаризації житловий будинок на правах особистої власності в с.Нове Місто, вул.Добромильська, №12 «а» не зареєстровано, а відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2013 року та ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2013 року у переліку складових частин обєкта нерухомого майна - житлового будинку за адресою: с.Нове Місто, вул. Добромильська, будинок №12, Старосамбірського району Львівської області, власником якого є ОСОБА_7, є літня кухня. А оскільки державної реєстрації обєкта нерухомого майна здійснено не було, дана літня кухня перебуває у переліку складових частин нерухомого майна ОСОБА_10-Х.Т..

В зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, а тому слід визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №16 від 14.04.1998 року.

Розглядаючи питання про пропуск та поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ст.100 КАС України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження іншої дати коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, ніж зазначеної позивачем в заяві «Про дане рішення № 16 батькам не було відомо, про нього стало відомо лише при слуханні цивільної справи», та поясненнями-уточненнями позивачки та третьої особи ОСОБА_4-Л.І. дати кінець травня 2015 року, представником відповідача та іншими учасниками процесу зазначені твердження не оскаржені та не спростовані, суд вважає причини пропуску строку поважними.

Керуючись ст. 41 Конституції України. ч.3 ст.2, ст.ст.6, 11, ч.1 та ч.2 ст.71, ст. ст. 72, , ст.ст. 99, 100, ч.1 та п.1ч.2 ст. 162, 163, ст. 254 КАС України, , ст.128, 224,227, 241,243, 560 ЦК УРСР /1963 року/), ч.1 ст.182, ст.331, ч.1 ст.393 ЦК України, ст. 11,13,14, п.1 ст.57 «Про власність», п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.9 Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_11 народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 року №48 «Про затвердження форм та Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_11 народних депутатів»,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду для оскарження рішення виконкому Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №16 від 14.04.1998 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Новоміської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №16 від 14.04.1998 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Л.Й. Ніточко

Повне рішення виготовлено 02.03.2016 року