Справа № 826/14100/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Белтім Полімери»

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2013р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2015р. касаційну скаргу ТОВ «Белтім Полімери» задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, ВАС України прийшов до висновку, що судами попередніх інстанцій не в повній мірі досліджено обставини, які підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «Ромполімер».

Відповідно до ухвали від 23.12.2015р. справу прийнято до провадження судді Окружного адміністративного суду м. Києва Шулежка В.П. та призначено її до судового розгляду. При цьому даною ухвалою сторонам запропоновано надати суду письмові пояснення та всі докази по суті позовних вимог, враховуючи висновки Вищого адміністративного суду України, які викладені в ухвалі від 03.12.2015р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити. Зокрема, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що операції, за якими донараховано податок на додану вартість, фактично виконані та належним чином документально оформлені, є підставою для формування спірних сум податкових вигод, а відтак вважає, що відсутні підстави для прийняття спірного рішення, яке ґрунтується на начебто безтоварності спірних операцій позивача із контрагентом ТОВ «Ромполімер».

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв’язку з чим у судовому засіданні на підставі ч.6 ст.128 КАС України ухвалено розглядати справу за відсутності представника відповідача. При цьому, як вбачається із наявних у матеріалах справи заперечень ДПІ, остання вважає спірне рішення законним та обґрунтованим, у задоволенні позову просить відмовити.

У зв’язку із змінами у структурі податкових органів, в ході нового розгляду справи судом ухвалено здійснити заміну неналежного відповідача ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на правонаступника – ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є відповідач, було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ТОВ «Белтім полімери» (код ЄДРПОУ 37507220) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Ромполімер» (код ЄДРПОУ 38448245), за період з 01.05.2013 по 31.05.2013. За наслідком перевірки складено акт від 08.08.2013 № 198/26-55-22-07/37507220 (далі – Акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Белтім полімери» у травні 2013 року віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Ромполімер» у розмірі 68 246грн.

Зокрема, щодо вказаних взаємовідносин у Акті перевірки встановлено, що ТОВ «Белтім полімери» (Покупець) уклало із ТОВ «Ромполімер» (Постачальник) Договір поставки від 09.01.2013р. №0901-2, відповідно до умов якого Постачальник зобов’язувався продати Покупцю продукти нафтохімії на умовах даного Договору, а Покупець зобов’язувався їх оплатити.

Вказано, що розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі.

Надалі в Акті перевірки вказується, що ДПІ у Солом’янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ромполімер» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за травень 2013 року» від 31.07.2013р. №327/26-58-22-07-17/38448245, згідно якого встановлено, що у ТОВ «Ромполімер» відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби. ТОВ «Ромполімер» за адресою реєстрації фактично не знаходиться – направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.

Таким чином, як зазначає ДПІ, фінансово-господарські відносини між ТОВ «Белтім полімери» та контрагентом-постачальником ТОВ «Ромполімер» у травні 2013 року вчинені без наміру створення правових наслідків, які оформлювалися правочином, а тому податкові накладні, оформлені ТОВ «Ромполімер», не можуть прийняті до уваги як первинні документи та бути підставою для формування покупцем податкового кредиту.

Враховуючи наведене, ДПІ у розділі «Висновок» Акту перевірки вказує на порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у травні 2013 року на суму 68 246 грн.

Вирішуючи спір по суті та проаналізувавши у взаємозв’язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час оформлення операцій та формування податкових вигод), а саме:

- п/п. 14.1.36. (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об’єкт оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1. (щодо обов’язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють її видачу), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

- а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей) та положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», приходить до наступних висновків.

Так, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов’язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об’єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою, (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов’язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв’язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв’язком з господарською діяльністю учасників певних операцій.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України («Оцінка доказів») наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність фактичного виконання спірних операцій (їх невиконання), про юридичну дефектність у зв'язку з цим складених за такими операціями первинних документів та податкових накладних, які внаслідок наведеного не мають юридичної значимості, що у сукупності зумовлює висновок суду про відсутність підстав для формування спірних сум податкового кредиту з ПДВ.

Такий висновок ґрунтується на наступному.

Так, згідно умов договору поставки від 09.01.2013р. №0901-2, ТОВ «Ромполімер» (Постачальник) зобов’язувався продати ТОВ «Белтім полімери» (Покупцю) продукти нафтохімії на умовах даного Договору, а Покупець зобов’язувався їх оплатити.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що Специфікації до договору визначають партію товару, його вид, асортимент та кількість, а також якість партії, базис поставки у відповідності із правилами Інкотермс-2000, ціну товару при відповідному базисі поставки, умови оплати товару та інше.

Якість товару повинна відповідати обов’язковим показникам якості, встановлених в Специфікаціях до договору і стандартам виробника, підтверджуватися сертифікатом виробника (п.2.1 Договору). Пунктом 4.1 Договору визначено, що товар вважається поставленим відповідно до товарно-транспортних накладних і паспорта якості, виданого виробником товару. Постачальник зобов’язується передати перевізнику паспорт якості разом із іншими супровідними документами на товар.

У відповідності до п.3.5 Договору, відгрузка товару в автотранспорт Покупця здійснюється в робочі години терміналу/складу постачальника. Представник Покупця до відгрузки товару зобов’язаний передати терміналу/складу Постачальника довіреність на отримання матеріальних цінностей встановленої форми.

Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом. Договір перевезення укладає Покупець з перевізником за свій рахунок та на свій ризик (п.3.7 Договору).

Тобто, з наведеного у сукупності вбачається, що за договором, враховуючи специфікації, поставка обумовлювалась на умовах FCA (франко-перевізник), що передбачає передачу товару перевізнику покупця та подальший самовивіз продукції покупцем та, відповідно, перевезення продукції транспортними засобами покупця або залученими (замовленими) т/з. При цьому передбачалось, що передача товару покупцю здійснюється виключно на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Однак, під час розгляду справи позивачем не надано довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, які за умовами договору визначались виключною підставою для отримання товару та, відповідно, підтверджували б фактичну передачу (відгрузку) товару ТОВ «Ромполімер» представникам позивача.

Слід зазначити, що позивачем також не надано суду жодних документів щодо підтвердження відповідності отриманого товару встановленим стандартам (сертифікатів виробника, паспортів якості тощо), що, однак, передбачалося умовами договору.

Щодо наявних в матеріалах справи копій ТТН (т.1 а.с. 61, 75) слід зазначити, що такі ТТН не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей підтвердження транспортування та поставки спірної продукції, оскільки на вимогу суду в ході розгляду справи позивачем не було надано оригіналів таких ТТН.

У той же час, наявні у справі копії ТТН не містять відомостей про довіреності вантажоодержувача на отримання ТМЦ; даних про дату та час виїзду з підприємства-вантажовідправника; дати та часу прибуття до вантажоодержувача, відомостей про вантажно-розвантажувальні операції.

Вказані копії ТТН не містять також відомостей щодо подорожніх листів, який є первинним документом про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство (Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. №363 в редакції на час оформлення ТТН).

Слід додати, що в ТТН зазначено прізвища водіїв (ФОП), однак, під час розгляду справи не надано жодних доказів укладення позивачем договорів перевезення із цими особами, у т.ч. не надано доказів оплати за послуги перевезення, що у сукупності та додатково дає підстави для висновку про недоведеність виконання спірних операцій щодо поставки продукції.

Більш того суд зазначає, що згідно специфікації № 9 до договору поставки передбачалась поставка Поліпропілену J1200 у кількості 4,125 тонни на умовах FCA-м. Херсон, однак, згідно наявної в матеріалах справи копії ТТН (т.1 а.с.75), за якою, за твердженням позивача, здійснювалося перевезення цієї партії товару, вбачається пункт навантаження м. Дніпропетровськ, що свідчить про наявність розбіжностей між встановленими умовами поставки та даними транспортних документів, а тому така ТТН не є юридично-значимим доказом та не може підтверджувати факт перевезення спірної партії продукції.

До того ж, в наданій іншій копії товарно-транспортної накладної №2405206 (т.1 а.с. 61) у графі вантажовідправник зазначено: ДП «ІзМТП» за дорученням ТОВ «Ромпетрол Україна» за дорученням ТОВ «Арена Марин» за дорученням ТОВ «Ромполімер», пункт навантаження – м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, ДП «ІзМТП».

У зв’язку з наведеним, ухвалою суду від 28.10.2013р. у ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» було витребувано належним чином засвідчену копію товарно-транспортної накладної №2405206 від 24.05.2013, а також документи, на основі яких, та інформацію щодо того, в якому об’ємі та який товар ДП «ІзМТП» видавав ТОВ «Белтім Полімери» (оскільки з наданої суду копії ТТН вбачається, що ДП «ІзМТП» діяв за дорученням третіх осіб).

Листом від 13.11.2013 за вих.№03-01/700/912 (т.1 а.с. 103) ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» повідомив суд, що у нього відсутня товарно-транспортна накладна №2405206 від 24.05.2013 та жодних операцій щодо видачі будь-якого товару ТОВ «Белтім полімери» не здійснювалося, що додатково свідчить про відсутність реального характеру спірних операцій.

Слід додати, що під час розгляду справи судом не встановлено та матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «Ромполімер» власних або орендованих офісних та складських приміщень, трудових ресурсів, необхідних для здійснення звичайної господарської діяльності та, зокрема, для виконання спірних операцій, хоча обізнаність позивача відносно наявності у контрагентів відповідних ресурсів при укладанні угод, обумовлюється звичайною діловою практикою та характером і специфікою угод (обумовлених операцій).

Окрім того, на підтвердження реальності спірних операцій суду не надано доказів придбання контрагентом продукції, яка обумовлювалась надалі поставкою позивачу, у заводу виробника або інших осіб (договори, акти приймання-передачі, транспортні документи, накладні тощо).

Враховуючи наведене у сукупності, беручи до уваги специфіку та особливості зазначених операцій, виходячи з наявної податкової інформації, слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які виходячи з умов договору та звичайної ділової практики супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Суд у взаємозв'язку з наведеним також враховує, що наявність оплати на користь контрагента сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку самостійною підставою для формування спірних сум вигод, оскільки, крім іншого, рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.

Також слід зазначити, що сама по собі наявність у позивача угод з іншими особами, яким, як зазначає позивач, поставлялися придбані у контрагента товари, а також первинних документів щодо оформлення таких поставок, не є свідченням того, що до цього ці самі товари були поставлені позивачу саме ТОВ «Ромполімер», за відносинами з яким сформовані спірні суми податкових вигод.

Надані позивачем матеріали та наведені ним доводи не спростовують наведеного та не доводять зворотнього.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З наведеного правила слідує, що обов'язок доказування покладається на сторін і це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Цей обов'язок у рівній мірі покладається на обох сторін, тобто кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається, переконати суд у достовірності наведених фактів.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч.6 ст.71 КАС України).

В даному випадку позивачем в порядку виконання обов’язку, встановленого ч. 1 ст. 71 КАС України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв’язку з чим суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке, як приходить до висновку суд, є законним та обґрунтованим, вірним по суті, а отже позовні вимоги в задоволенню не підлягають.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Белтім Полімери» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко