Справа № 816/264/16
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/264/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавській області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_3Й.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач або Карлівська ОДПІ) , просив скасувати:

- вимогу про сплату боргу від 18.02.2016 № Ф - НОМЕР_1, яка вимагає сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 47 477,83 грн;

- рішення № НОМЕР_2 від 18.02.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 2 373, 89 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 18.02.2016 № НОМЕР_3, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 25 815,48 грн, в тому числі за основним платежем 20 652,38 грн та за штрафними санкціями в сумі 5 163,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незгоду із висновками документальної виїзної планової перевірки Карлівської ОДПІ, що набрала форму акту від 11.12.2015 № 82/17/НОМЕР_4 про заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 169 637,40 грн за рахунок відповідного завищення витрат у зв'язку з ненаданням до перевірки документів, що підтверджують придбання товарно-матеріальних цінностей на вказану суму в 2014 році, та як наслідок - заниження зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ) та застосування штрафу за несвоєчасне нарахування ЄСВ. Вказував, що відповідач прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій по ЄСВ за формою та в порядку, що не відповідає додаткам №№ 7, 13 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіном від 20.04.2015 № 449.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на правомірність висновків акту перевірки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4) зареєстрований як фізична особа-підприємець Чутівською районною державною адміністрацією Полтавської області та отримав свідоцтво про державну реєстрацію серії В01 № 677315 від 21.02.2002 (т.1 а.с. 10), перебуває на податковому обліку в Карлівській ОДПІ на загальній системі оподаткування.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є: 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (т. 1 а.с. 234-235).

В період з 16.11.2015 по 29.11.2015 на підставі наказу від 30.10.2015 № 166, термін проведення перевірки було продовжено по 04.12.2015 наказом від 27.11.2015 № 187 (т. 1 а.с. 221), працівниками Карлівської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 11.12.2015 № 82/17/НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 237-250), яким зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог:

- п. 177.4 ст. 177, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено завищення валових витрат на суму 169 637,40 грн за 2014 рік. Не надано документів, що підтверджують придбання ТМЦ на суму 169 637,40 грн, які пов'язані зі здійсненням підприємницької діяльності; в результаті донараховано податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік в сумі 26 230,70 грн;

- п.п. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у сумі 169 637,40 грн. В результаті чого занижено єдиний соціальний внесок на суму 58 864,18 грн за 2014 рік.

За висновками перевіряючого, згідно наданих на перевірку документів (виписки банку, акти виконаних робіт, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та ін.) витрати на придбання ТМЦ по виду діяльності "Посередництво в торгівлі деревиною та будівельними матеріалами" становлять 2 589 287,82 грн, тоді як згідно даних податкової декларації про майновий стан та доходи поданої ФОП ОСОБА_3 по вказаному виду діяльності задекларовано витрати в сумі 2 758 925,22 грн, різниця цих сум - 169 637,40 грн і становить витрати на придбання ТМЦ, не підтверджені документально.

У зв'язку з завищенням витрат на 169 637,40 грн в ході перевірки встановлено розбіжність в 26 230,70 грн між визначеними ОСОБА_3 сумами податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у податковій декларації про майновий стан та доходи в розмірі 2 366,55 грн та даними перевірки 28 597,25 грн.

Перевіркою також встановлено, що вищевказане порушення мало вплив на заниження позивачем у перевіряємому періоді суми єдиного соціального внеску в розмірі 58 864,18 грн, як різниця між даними звітів в сумі 5474,62 грн та даними перевірки 64 338,80 грн, або суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу в 169 637,40 грн у розмірі 34,7 %.

На підставі висновків даного акту перевірки Карлівською ОДПІ прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення рішення від 24.12.2015 № НОМЕР_5, яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 32 788,38 грн, в т.ч. основного платежу в розмірі 26 230,70 грн, штрафної санкції в розмірі 6 557,68 грн;

- вимога від 11.12.2015 № Ф - НОМЕР_6 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 58 864,18 грн;

- рішення від 18.08.2015 № НОМЕР_7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафну санкцію в розмірі 2 943,21 грн.

В судовому засіданні представник позивача пояснював, що у 2013 - 2014 роках він мав господарські взаємовідносини із ТОВ "Астор", у якого придбавав цемент в межах основного виду діяльності позивача за КВЕД для подальшого його перепродажу.

Згідно письмових пояснень позивача (т. 1 а.с. 231-233) видаткові накладні, виписані ТОВ "Астор" на постачання цементу з жовтня по грудень 2013 року (т. 1 а.с. 46-55) на суму 169 390,65 грн (без ПДВ) не були включені в декларацію за 2013 рік, у зв'язку з наявністю кредиторської заборгованості за поставлений товар відповідно до актів звірок з ТОВ "Астор" (т. 2 а.с. 11-12) та узагальнюючих таблиць (т. 2 а.с. 28). Так, згідно таблиці постачальників за 2013 рік ФОП ОСОБА_3 фактично було проведено розрахунки на суму 7 592 437,67 грн, а товару отримано на суму 7 665 827,97 грн (7 592 437,67 грн - 195 706,59 грн - кредиторська заборгованість за 2012 рік) (без ПДВ 6 327 031,39 грн, що також підтверджується розрахунком до декларації за 2013 рік (т. 1 а.с. 21), графа 4 та актом документальної перевірки від 24.06.2014, тобто кредиторська заборгованість склала 332 096,90 грн, в т.ч. перед ТОВ "Астор" в сумі 298 028,65 грн з урахуванням ПДВ. Дані обставини також підтверджуються актом попередньої документальної перевірки від 24.06.2014 № 282/17/НОМЕР_4 (т.1 а.с. 32-45).

Згідно таблиці постачальників декларації за 2014 рік ФОП ОСОБА_3 фактично було проведено розрахунки на суму 3 310 710,27 грн, а товару отримано на суму 3 014 478,12 грн (3 310 710,27 грн - 298 128,65 грн - кредиторська заборгованість за 2013 рік) (без ПДВ 2 758 925,23, що також підтверджується розрахунком до декларації за 2014 рік, графа 4 (т. 1 а.с. 25), кредиторська заборгованість за 2014 рік - 94 759,92 грн.

В декларацію за 2013 рік включено суму доходу 6 327 031,39 грн без ПДВ, і в цій сумі включено суму оплаченого ТОВ "Астор" товару - 2 023 400 грн з ПДВ (1 686 166,67 грн без ПДВ). Залишок документів, не включених в декларацію і не оплачених становить 260 828,65 грн з ПДВ за 2013 рік (217 357,21 без ПДВ), плюс 37 200 грн з ПДВ за 2012 рік (310 00 грн без ПДВ), а всього 298 028,65 грн з ПДВ (248 357,21 грн без ПДВ).

В 2014 році в суму доходу декларації за 2014 року - 2 758 925,23 грн (без ПДВ), включена сума оплати ТОВ "Астор" за 2014 рік, що видно з акта звірки (т. 2 а.с. 13-14) та таблиці контрагентів (т. 2 а.с. 29-30) на суму - 2 280 715 грн з ПДВ (1 900 595,8 без ПДВ), а взято документів в 2014 році на суму 2 077 446,22 грн з ПДВ (1 731 205,18 грн без ПДВ), тобто 1 900 595,80 грн - 1 731 205,18 грн = 169 390,62 грн. Суму в 169 390,62 грн без ПДВ ФОП ОСОБА_3 включив до складу витрат за 2014 рік.

Отже, сума 298 028,65 грн (без ПДВ 248 357,21 грн) це сума не включених прямих витрат в декларацію 2013 року, і з них 203 268,74 грн з ПДВ (169 390,62 грн без ПДВ) оплачено та включено в декларацію 2014 року, а сума 94 759,92 грн з ПДВ (78 966,59 грн без ПДВ) не використаних та не оплачених документів по банку залишилась на 2015 рік, що підтверджується актом звірки з ТОВ "Астор" на 2015 рік, якщо буде погашена заборгованість та включені в декларацію 2015 року.

На підтвердження реальності придбання цементу у ТОВ "Астор" позивач посилався на висновки акту попередньої документальної перевірки Чутівського відділення Карлівської ОДПІ від 24.06.2014 № 282/17- (т. 1 а.с. 32-45). Зокрема даним актом встановлено, що в 2013 році ФОП ОСОБА_3 включено до складу документально підтверджених матеріальних витрат, в т.ч. від операцій з ТОВ "Астор" щодо придбання цементу на суму 1 686 166,66 грн (з урахуванням ПДВ 2 023 400,00 грн), що підтверджується актом звірки з ТОВ "Астор" (т. 2 а.с. 11-12). Хоч фактично ТОВ "Астор" було поставлено ФОП ОСОБА_3 цементу на суму 1 903 523,88 грн ( з урахуванням ПДВ 2 284 228,65 грн, теж підтверджується актом звірки та актом зазначеної документальної перевірки, ст. 7 п. 1.17.5 та ст. 10 п. 1.23), тобто останній не включив до складу витрат 2013 році суму 203 268,74 грн з ПДВ (169 390,62 грн без ПДВ), оскільки оплата даної суми була здійснена лише в 2014 році згідно виписок по банку за 2013 та 2014 роки (т. 2 а.с. 15-26).

Відповідно до узагальнюючої таблиці постачальників та покупців цементу за 2013 рік, даний товар придбавався у ТОВ "Астор" в загальній кількості 231 225 тон на суму 203 500,33 грн, а без ПДВ 169 390,65 грн.

Весь придбаний у ТОВ "Астор" товар, згідно пояснень, був реалізований в цьому ж 2013 році на суму 244 538,70 грн, тобто отримано дохід в сумі 41 038,37 грн та сплачено податок на доходи фізичних осіб з цих операцій. Проте при визначенні доходу не були враховані витрати на придбання даного товару, оскільки кінцевий і фактичний розрахунок за нього було здійснено лише в 2014 році і саме в цей рік було включено витрати, тобто заниження об'єкту оподаткування від фінансово-господарських операцій з ТОВ "Астор" не мало місця.

За висновками проведеної перевірки встановлено, що позивачем було занижено чистий оподатковуваний дохід з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 169 637,40 грн. за рахунок відповідного завищенням витрат у звязку із ненаданням до перевірки документів, що підтверджують придбання ТМЦ на вказану суму у вказаному періоді.

Позивач, не погоджуючись з винесеними щодо нього рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Полтавській області (т. 2 а.с. 4-7).

В ході розгляду скарги контролюючим органом було з'ясовано, що Карлівською ОДПІ при обрахунку чистого оподаткованого доходу не враховано встановлену в акті перевірки суму завищення доходів за відповідний період в сумі 32 813,68 грн. Ця сума становить різницю між обсягом виручки за 2014 рік проведеної через розрахункові рахунки - 5 954 755,72 грн та задекларованими в податкові декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік в розмірі 5 987 569,40 грн.

З врахуванням завищеної суми доходів у 2014 році ГУ ДФС у Полтавській області проведено розрахунок (т. 1 а.с. 13), яким суму заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік обраховано в розмірі 20 652,38 грн.

Таким чином в ході розгляду скарги встановлено заниження чистого оподаткованого доходу в сумі 136 823,72 грн, а отже сума заниження єдиного внеску з суми доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, задекларованого ФОП ОСОБА_3 повинна становити 47 477,83 грн.

Крім того, під час розгляду скарги встановлено, що оскаржувана вимога від 11.12.2015 та рішення про застосування штрафних санкцій від 24.12.2015 № НОМЕР_7 сформовані Карлівською ОДПІ за формою згідно з додатком № 5 та додатком 10 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455 (надалі Наказ № 455), яка втратила чинність 29.05.2015, тоді як означені вимога та рішення винесені 11.12.2015 та 24.12.2015 відповідно.

У рішенні ГУ ДФС у Полтавській області від 11.02.2016 № 126/К/16-31-10-04-11 (т.1 а.с. 11-14) зазначено, що Карлівська ОДПІ повинна була керуватися п. 4 р.VІ та п. 2 р. VІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом МФУ від 20.04.2015 № 449 (надалі Наказ № 449).

Відповідно до п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

За приписами п.п. 2 п. 2 розділу ІХ Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансові України від 21.10.2015 № 916, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2015 за № 1617/28062 за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень, зокрема, частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується.

На підставі вищевикладеного, рішенням ГУ ДФС у Полтавській області про результати розгляду скарги від 11.02.2016 № 126/К/16-31-10-04-11 скасовано:

- податкове повідомлення рішення від 24.12.2015 № НОМЕР_5 в частині визначеного грошового зобов'язання в сумі 5 578,32 грн та штрафної санкції в сумі 1 394,58 грн, в іншій частині зазначене повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 - без задоволення;

- вимогу від 11.12.2015 № Ф - НОМЕР_6 та рішення від 24.12.2015 № НОМЕР_7 та зобов'язано сформувати і направити ФОП ОСОБА_3 нову вимогу на суму 47 477,83 грн та рішення на суму 2373,89 грн за формами відповідно до вимог чинного законодавства.

Вимога від 11.12.2015 № Ф - НОМЕР_6 та рішення від 24.12.2015 № НОМЕР_7 вважаються відкликаними з дня прийняття даного рішення (т. 1 а.с. 11-15).

На підставі вказаного рішення ГУ ДФС у Полтавській області про результати розгляду скарги, Карлівською ОДПІ прийнято:

- вимогу про сплату боргу від 18.02.2016 № Ф - НОМЕР_1 з єдиного внеску в розмірі 47 477,83 грн (т. 1 а.с. 17);

- рішення від 18.02.2016 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (т. 1 а.с. 18);

- податкове повідомлення - рішення від 18.02.2016 № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 25 815,48 грн, з яких за основним платежем - 20 652,38 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 163,10 грн (т. 1 а.с. 19).

Позивач також не погодився із вказаними рішеннями та оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням, суд виходить із такого.

Правила оподаткування фізичних осіб - підприємців у перевіряємому періоді визначалися Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент вчинення господарських операцій) (надалі ПКУ).

Пунктом 177.2 статті 172 вказаного Кодексу визначено, що обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Чистий дохід підприємця визначається на підставі даних з книги обліку доходів та витрат, яка затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481.

А ні на перевірку, а ні суду позивачем не надано книги обліку доходів та витрат, останнім пояснено, що дана книга ним втрачена. Цей факт встановлено також перевіркою, якою контролюючим органом встановлено відсутність книги з обліку доходів і витрат за 2014 рік, за що ФОП ОСОБА_3 сплатив штраф.

До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ вищезазначеного Кодексу (п. 177.4 ст. 177 ПКУ).

Згідно з пунктом 138.1. статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6- 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Доводи позивача про ведення бухгалтерського обліку у спрощений спосіб не звільняє останнього від обовязку дотримуватися правил обрахування чистого доходу з метою його належного оподаткування.

За вимогами п. 44.1 ст. 44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Судом встановлено, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування, а тому для повного та точного обрахування чистого оподатковуваного доходу повинен дотримуватися і правил бухгалтерського обліку, зокрема, їх порушення не матиме наслідком звільнення позивача від відповідальності якщо вони матимуть вплив на порушення правил обрахування чистого оподатковуваного доходу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, статтею 4 цього Закону визначено принцип нарахування та відповідність доходів і витрат незалежно від виду суб'єкту господарювання. Цей принцип означає, що для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

За приписами п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6 П(С)БО 16 "Витрати", затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318).

При цьому пунктом 7 П(С)БО "Витрати" вказано, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Принцип нарахування та відповідності доходів і витрат був закріплений і в п. 138.4 ст. 138 ПКУ, згідно якого витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Судом встановлено, що позивачем визнано доходи від реалізації цементу, придбаного у ТОВ «Астрор» у грудні 2013 року. Згідно пояснень останнього весь обсяг цементу був реалізований в цьому ж 2013 році та отримано чистий дохід в сумі 41 038,37 грн, із яких ним обраховано та сплачено податок на доходи фізичних осіб за наслідками цих операцій. При цьому, позивач вказував, що при визначенні доходу ним не були враховані витрати на придбання даного товару, оскільки кінцевий і фактичний розрахунок за нього було здійснено лише в 2014 році і саме в цей рік було включено витрати, а до цього недоплачена сума ТОВ «Астор» рахувалася у бухгалтерському обліку позивача кредиторською заборгованістю.

Виходячи із вищевикладеного суд погоджується із доводами відповідача про порушення позивачем правил формування витрат при обрахунку чистого доходу, а саме принципу нарахування та відповідності доходів і витрат, закріпленого у п. 138.4 ст. 138 ПКУ, що має наслідком завищення доходу у 2013 році, визнаного позивачем без урахування витрат, та завищення витрат у 2014 році через включення витрат, що не повязані з отриманням доходу.

Доводи позивача про фактичність понесення витрат шляхом перерахування лише у січні 2014 року коштів у рахунок погашення кредиторської заборгованості перед контрагентом ТОВ «Астор» за поставлений цемент у жовтні листопаді 2013 року, судом до уваги не приймаються, оскільки доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів (ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"), а витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 ПКУ).

Далі представник позивача в своїх поясненнях посилався на п. 177.4 ст. 177, п. 138.1, 138.2, 138.8, 138.11 ст. 138 Податкового кодексу України, які тлумачив як відсутність заборони платнику податків включати суми витрат, не віднесені до складу витрат минулих звітних податкових періодів, до витрат наступного періоду, якщо такі підтверджені належними первинними документами.

Обґрунтовуючи свою позицію, представник позивача посилався на п. 138.11 ст. 138 ПКУ, відповідно до якого витрати операційної діяльності, зокрема, включають суми витрат, не віднесені до складу витрат минулих звітних податкових періодів у звязку з втратою, знищенням або зіпсуттям документів, що підтверджують здійснення витрат, установлених цим розділом, та підтверджених такими документами у звітному податковому періоді. Абзацом другим цього ж пункту визначено, що суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у звязку з допущенням помилок та виявленні у звітному податковому періоді в розрахунку податкового зобовязання.

Суд критично оцінює вищевикладені доводи представника позивача з посиланням на п. 138.11 ст. 138 ПКУ, оскільки таких обставин як втрата, знищення або зіпсуття документів, що підтверджували б здійснення витрат по господарським операціям із ТОВ «Астор» з поставки цементу у жовтні-листопаді 2013 року не встановлено а ні перевіркою, а ні судом.

Стосовно доводів представника позивача щодо правомірності включення позивачем вищеописаної суми витрат до складу витрат операційної діяльності 2014 року у звязку з допущенням помилки у минулому податковому періоді (2013 рік) та виявленні її у звітному податковому періоді 2014 року суд зазначає наступне.

Дані доводи суперечать доказам, наданим позивачем до матеріалів справи та його поясненням. Так позивач пояснював, що сума кредиторської заборгованості перед ТОВ «Астор» за результатами 2013 року у розмірі 298 028,65 грн (без ПДВ 248 357,21 грн) це сума не включених прямих витрат в декларацію 2013 року, і з них 203 268,74 грн з ПДВ (169 390,62 грн без ПДВ) оплачено та включено в декларацію 2014 року, а сума 94 759,92 грн з ПДВ (78 966,59 грн без ПДВ) не використаних та не оплачених документів по банку залишилась на 2015 рік, що підтверджується актом звірки з ТОВ "Астор" на 2015 рік, якщо буде погашена заборгованість та включені в декларацію 2015 року (т.1 а.с. 231).

Отже позивач чітко фіксує розміри наявної кредиторської заборгованості та чітко планує у який період включати витрати, застосовуючи так званий «касовий» метод (факт перерахування коштів). І як видно з його пояснень позивачем заплановано включити до складу витрат 2015 року частину кредиторської заборгованості перед ТОВ «Астор», що виникла у 2013 році.

У звязку із вищенаведеним, суд дійшов висновку, що в даному випадку мало саме порушення позивачем правил обрахування чистого доходу (фінансового результату) у перевіряємому періоді у звязку із порушенням останнім принципу відповідності доходів і витрат, а не допущення помилки.

Задля виправлення помилки платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу (п. 44.1 ст. 44 ПКУ).

Згідно п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобовязаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Однак, згідно матеріалів справи позивачем уточнюючий розрахунок до декларації про майновий стан і доходи за 2013 не подавався.

Таким чином, суд погоджується з доводами податкового органу про завищення витрат у 2014 році, оскільки ФОП ОСОБА_3 було сформовано показники фінансової звітності з порушенням принципу нарахування та відповідності доходів і витрат та погоджується із розрахунком здійснених донарахувань (т. 1 а.с. 13).

Дане порушення мало вплив на нарахування єдиного внеску у 2014 році, платником якого є позивач як фізична особа підприємець.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (надалі Закон про ЄСВ) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч. 11 ст. 8 вищевказаного Закону, п. 3 р. ІІІ Наказу № 455 та п. 3.3 р. ІІІ Наказу № 455 єдиний внесок для зазначених вище платників встановлюється у розмірі 34,7 відсотка суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до положень означених нормативних актів сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Стосовно доводів позивача про порушення контролюючим органом форми та порядку прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ, що не відповідає додаткам за №№ 7, 13 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну від 20.04.2015 № 449 (надалі - Інструкція), а також винесення рішення про застосування штрафних санкцій не після 10 днів з моменту вручення платнику податків вимоги про сплату боргу (недоїмки) суд дійшов таких висновків.

Позивач оскаржив в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Полтавській області вимогу від 11.12.2015 № Ф - НОМЕР_6 та рішення від 24.12.2015 № НОМЕР_7 за наслідками якого Карлівську ОДПІ було зобов'язано сформувати і направити ФОП ОСОБА_3 нову вимогу на суму 47 477,83 грн та рішення на суму 2373,89 грн за формами відповідно до вимог чинного законодавства.

Такі вимога про сплату боргу (недоїмки) і рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ за новою формою відповідно до додатків №№ 7, 13 і були направлені позивачу, порушень щодо їх форми судом не встановлено.

Щодо порушення порядку винесення і надіслання рішення про застосування штрафних санкції з ЄСВ, то відповідно до п.п. 3) п. 2 Інструкції, за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

З аналізу приписів Інструкції та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" судом не встановлено наявності вказаного позивачем 10-денного строку прийняття рішення про застосування штрафних санкцій з моменту вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки). При цьому єдиною підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску. Таким чином суд не знаходить порушень у прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій одночасно з прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірні рішення винесені суб'єктом владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття таких рішень.

Відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку відмови в задоволені позову, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько