Справа № 818/178/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 р.Справа № 818/178/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Гордієнко Л.В.

представника відповідача Савченка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2016р. по справі № 818/178/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОХИМ В"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

18.02.2016 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Неохим В", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.02.2016 року №, про донарахування податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів, на загальну суму 17161,04грн., в тому числі за основним платежем 13728,83 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 3432,21 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що відповідач дійшов помилкового висновку про порушення товариством «Неохим В» вимог п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, у частині визначення бази оподаткування товарів, які ввозяться на митну території України, а саме - невірного включення транспортних витрат до ціни товару, що призвело до заниження податкового зобов'язання з ПДВ внаслідок заявлення недостовірних відомостей щодо складових митної вартості оцінюваних товарів на суму 13728,83 грн. На думку позивача, транспортні витрати правомірно включені до ціни товару на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної та довідки перевізника, яка була надана як під час митного оформлення товару, так і під час перевірки.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Неохим В" до головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення головного управління ДФС у Сумській області від 11.02.2016 року №.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС України в Сумській області проведено планову документальну виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Неохим В» з питань дотримання законодавства України з питань державної митної справи з 01.10.2012р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт №5/22-05/33813241 від 26.01.2016р. (т.1 а.с.12-38).

Згідно висновків акту, товариством «Неохим В» під час митного оформлення імпортованих товарів при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, заявлялися недостовірні відомості щодо витрат (складових митної вартості) на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України автомобільним транспортом перевізника ВКФ «ВВВ» на умовах поставки РСА, що призвело до порушення вимог п.5 ч.10 та п.2 ч.11 ст.58 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI. В результаті заниження митної вартості імпортованих товарів сума податкових зобов'язань по сплаті ввізного мита становить 0 грн. (умовне нарахування становить 11156,15 грн.). Враховуючи викладене, товариством також порушено вимоги п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України у частині визначення бази оподаткування товарів, які ввозяться на митну територію України, що спричинило заниження податкового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість внаслідок заявлення недостовірних відомостей щодо складових митної вартості оцінюваних товарів на суму 13728,83 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2016р. про донарахування товариству «Неохим В» податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів, на загальну суму 17161,04 грн., в тому числі за основним платежем 13728,83 грн., штрафними (фінансовими) санкціями 3432,21 грн. (т.1 а.с.11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, у тому числі, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктом 2 частини 11 цієї ж статті визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, у тому числі, витрати на транспортування після ввезення.

Таким чином, митним законодавством встановлено загальне правило, згідно якого транспортування по території України, не включається до митної вартості товарів.

Одночасно, Митним кодексом визначений окремий випадок включення суми такого транспортування до митної вартості, коли витрати на транспортування після ввезення на територію України не виділені з ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Неохим В» (Покупець) та ТОВ «Орелмасло», Російська Федерація, (Продавець) укладено контракт №14 від 02.04.2012р. щодо придбання соапсток (Товар).

На виконання умов договору позивачем придбавався вказаний товар окремими партіями згідно рахунків фактури.

Щодо посилань відповідача, що в ході перевірки по 24-ти митних деклараціях (805130000/2013/015102, 805130000/2014/001964, 805130000/2014/002362, 805130000/2014/003329, 805130000/2014/003778, 805130000/2014/004068, 805130000/2014/004286, 805130000/2014/004954, 805130000/2014/005187, 805130000/2014/005485, 805130000/2014/005823, 805130000/2014/006639, 805130000/2014/008429, 805130000/2014/008703, 805130000/2014/008956, 805130000/2014/009134, 805130000/2014/009991, 805130000/2014/010397, 805130000/2014/010411, 805130000/2014/011228, 805130000/2014/012298, 805130000/2014/012917, 805130000/2014/013295, 805130000/2014/0016153) виявлені факти заниження митної вартості внаслідок включення не в повному обсязі витрат на транспортування при визначенні митної вартості товарів під час митного оформлення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ТОВ «Неохим В», під час оформлень митних декларацій надавав підрозділу митного оформлення в електронній формі наступні документи, що стосуються митної вартості товарів: митну декларацію; декларацію митної вартості; СМR (транспортний документ); довідки перевізника перевізника ВКФ СП ТОВ «ВВВ» з визначенням вартості перевезення вантажу за маршрутом м. Орел до митного кордону України.

В ході перевірки позивачем були також надані договір №05/04-7 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05.04.2006р., договір про надання послуг з перевезення вантажів №0201-1 від 02.01.2013р., товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, довідки-калькуляції, звіти перевізника та платіжні документи.

Вартість перевезення вантажу до митного кордону України та в межах України визначено у звітах перевізника, які було надано під час перевірки.

Так, відповідно до ч. 6 п. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до Наказу Мінфіну України від 24.05.2012 р. №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», в графі 20 вантажної митної декларації зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ВМД) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ВМД).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут переіального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

У відповідності до вказаних вимог закону, позивачем у кожному окремому випадку, з урахуванням довідок перевізників про вартість перевезення до митного кордону України, задекларовано митну вартість товару, про що до вантажних митних декларацій внесено відповідні відомості у відповідних графах і митним органом було визнано таку митну вартість під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, про що в них проставлено відповідні відмітки.

Таким чином, під час митного оформлення ТОВ «Неохим В» надав всі необхідні документи на підтвердження вартості перевезення до місця ввезення на митну територію України, інших документів митницею не вимагалось.

Отже, митне законодавство не передбачає конкретний спосіб, в який вартість перевезення від місця за кордоном до митного кордону України повинна бути виділена з ціни окремим рядком в акті надання транспортних послуг, а тільки вказує, що така вартість повинна бути документально підтверджена та піддаватися обчисленню.

Крім того, в довідках та інших документах, які надавалися під час митного оформлення, ціна за надання транспортних послуг до митного кордону України, була виділена, відповідно наявність наданих документів під час митного оформлення та первинних документів дозволяє обчислити вартість перевезення від місця за кордоном до митного кордону України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані довідки про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, які містять всю необхідну інформацію: вказаний адресат довідки; чітко прописаний зміст довідки (надання інформації про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України), описаний маршрут, приведені дані про транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення; - дата складання довідки; підпис керівника, який має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства.

Таким чином, аналіз документів наданих ТОВ «Неохим В» до митного оформлення товару перелік яких наведено також в акті перевірки, дає можливість ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України, що в свою чергу не суперечить загальновизнаним принципам бухгалтерського обліку та вказує на безпідставність доводів ГУ ДФС у Сумській області.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 11.02.2016 року №, про донарахування податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів, на загальну суму 17161,04грн., в тому числі за основним платежем 13728,83 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 3432,21 грн. суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі № 818/178/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2016р. по справі № 818/178/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст ухвали виготовлений 13.05.2016 р.