Справа № 817/3362/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"12" травня 2016 р. Справа № 817/3362/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправними дії Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Дубровицької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо не проведення компенсації суб'єкту підприємницької діяльності Приватному підприємцю ОСОБА_3 витрат з виплати допомоги по вагітності та пологах громадянці ОСОБА_4, а також зобов'язати Дубровицьку міжрайонну виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виплатити на користь Приватного підприємця ОСОБА_3 17 800 грн. компенсації витрат на виплату ОСОБА_4 допомоги по вагітності та пологах.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено що, ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 20.11.2008 року Зарічненською районною державною адміністрацією Рівненської області (номер запису в ЄДР 2 000853), зареєстрований у Дубровицькій міжрайонній виконавчій дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у якості страхувальника за номером 1447.

У поданому до страховика звіті форми Ф4-ФССзТВП за 2010 рік позивач відобразив суму нарахованої допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_4 у розмірі 17 800 грн. як суму заборгованості Фонду перед страхувальником.

На підтвердження правомірності нарахування зазначеної суми допомоги позивач надав копію листка непрацездатності ОСОБА_4 серії АБХ №865551, виданого КЗ "Зарічненська ЦРЛ" на період 30.04.2010 року по 27.10.2010 року (180 днів), а також копію трудового договору між працівником і фізичною особою від 20.04.2010 року, згідно якого ОСОБА_4 за даним безстроковим договором приймається на роботу за сумісництвом бухгалтером із місячним розміром заробітної плати у 1 247,00 грн. Даний трудовий договір зареєстрований від 21.04.2010 року за № 6 Зарічненським районним центром зайнятості, та розірваний сторонами 10.06.2013 року.

Разом із тим, 17.01.2011 року посадовими особами виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення та Дубровицької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було проведено позапланову ревізію щодо правильності нарахування і повноти сплати страхових внесків та використання страхових коштів страхувальником - приватним підприємцем ОСОБА_3, якою зафіксовано неправомірне використання коштів Фонду в сумі 17 800 грн. зокрема (допомога по вагітності та пологах ОСОБА_4), про що складено Акт № 007.

У ході ревізії зроблено висновок, що нарахування та відображення витрат по вагітності та пологах у звіті форми Ф4-ФССзТВП в сумі 17 800 грн. 00 коп. як заборгованість Фонду перед страхувальником було здійснено приватним підприємцем ОСОБА_3 в порушення пункту 3 частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ (далі Закон № 2240-ІІІ) .

За результатами проведеної ревізії, відповідно до ст.30 Закону № 2240-ІІІ прийнято Рішення про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 04.02.2011 року №1 на загальну суму 26 758,29 грн., з яких:

- 17 800 грн. 00 коп. - витрати по вагітності та пологах, проведені з порушенням порядку витрачання страхових коштів;

- 38 грн. 86 коп. - витрати на новорічні подарунки, проведені з порушенням порядку витрачання страхових коштів;

- 8 919 грн. 43 коп. - штрафна санкція за порушення порядку витрачання страхових коштів Фонду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність нарахування позивачем громадянці ОСОБА_4 допомоги по вагітності та пологах та безпідставність відображення у звітності по коштах Фонду суми допомоги по вагітності та пологах у розмірі 17 800 грн. Відтак, вказана сума не підлягає до компенсації відповідачем як така, що проведена з порушенням порядку витрачання коштів Фонду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини на момент їх виникнення регулювались Законом № 2240-ІІІ, що визначав правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей.

Так, матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надавалися за вказаним Законом, були окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснювалося Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Статтею 20 Закону № 2240-ІІІ було передбачено, що кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, спрямовуються на, зокрема, виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, на поховання (пункт перший).

Частиною першою статті 38 Закону № 2240-ІІІ встановлено надання допомоги по вагітності та пологах застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1-4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Згідно статті 39 цього ж Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу.

Пунктом третім частини другої статті 2 Закону № 2240-ІІІ встановлено обов'язок страхувальника надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Таким чином, за нормами вказаного Закону, що визначав до 01.01.2015 року (втрата чинності) правове регулювання нарахування та виплати застрахованій особі допомоги по вагітності та пологах зокрема, страхувальник був зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованій особі відповідну матеріальну допомогу у разі настання страхового випадку.

Згідно статті 2 Закону № 2240-ІІІ застрахована особа - це найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (пункт 2). А найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи (пункт 6).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2240-ІІІ право на матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було укладено трудовий договір з ОСОБА_4 по виконанню останньою обов'язків бухгалтера за сумісництвом. Однак, ОСОБА_4, яка за основним місцем роботи працює прибиральницею в Зарічненській центральній районній лікарні, не маючи спеціальних знань у сфері бухгалтерського обліку, не виконувала будь-якої роботи як бухгалтер у приватного підприємця ОСОБА_3 Посадовими особами Фонду не виявлено жодного бухгалтерського чи іншого фінансового документу підготовленого чи підписаного ОСОБА_4 як бухгалтером страхувальника, що зазначено у додатках до акту ревізії від 17.01.2011 року № 007.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа № 2а/1770/2106/2011 за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення фінансової санкції згідно Рішення про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування №1 від 04.02.2011 року в розмірі 8919,43 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 року, позов задоволено повністю та присуджено стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності фінансову (штрафну) санкцію в сумі 8919,43 грн.

Так, у ході судового провадження у вказаній справі судом було встановлено, що факт виконання роботи ОСОБА_4 у приватного підприємця ОСОБА_3 відсутній. При цьому суд покликався до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України №336 від 29.12.2004 року "Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників", якими до професії "Бухгалтер" передбачено наступні кваліфікаційні вимоги - базова або неповна вища освіта відповідного напряму підготовки (бакалавр або молодший спеціаліст); для бакалавра - без вимог до стажу роботи, молодшого спеціаліста стаж роботи на посаді технічного службовця у галузях фінансової діяльності, роботами з базами даних, статистики, бухгалтерського обліку - не менше 1 року. Жодним вимогам щодо мінімального рівня освіти та стажу роботи кандидатура ОСОБА_4 на посаду бухгалтера не відповідала.

Як зазначено судом, в порушення вимог вищезазначеної норми приватним підприємцем ОСОБА_3 було прийнято на посаду бухгалтера ОСОБА_4, яка не має будь-якої економічної, фінансової чи бухгалтерської освіти та відповідно до ст.24 Кодексу законів про працю України взагалі не могла бути прийнята на дану посаду, відтак відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2240 ОСОБА_4 не має права на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням за відсутністю факту роботи у приватного підприємця ОСОБА_3

Таким чином судом було встановлено, що неправомірно нарахувавши допомогу по вагітності та пологах ОСОБА_4, приватний підприємець ОСОБА_3 в порушення вимог Інструкції про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.06.2001 року №16, як наслідок, безпідставно відобразив її у звітності до Фонду, чим допустив утворення безпідставної заборгованості Фонду перед ним.

Зазначена постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2011 року набрала законної сили 29.05.2012 року.

В свою чергу, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.06.2015 по справі К/9991/41942/12 підтверджено правомірність позиції судів першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки рішенням № 1 від 04.02.2011 року донараховано до бюджету Фонду, зокрема, 17 800 грн. суми допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_4 як суму неприйнятих до заліку витрат, яке за обставинами справи не оскаржене позивачем, що ним не заперечувалось, правомірність винесення якого встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, за наведених обставин суд вважає доведеною належними та допустимими доказами неправомірність нарахування позивачем громадянці ОСОБА_4 допомоги по вагітності та пологах та безпідставність відображення у звітності по коштах Фонду суми допомоги по вагітності та пологах у розмірі 17 800 грн. Відтак, вказана сума не підлягає до компенсації відповідачем як така, що проведена з порушенням порядку витрачання коштів Фонду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність не проведення компенсації суб'єкту підприємницької діяльності Приватному підприємцю ОСОБА_3 витрат з виплати допомоги по вагітності та пологах громадянці ОСОБА_4 - доказана повністю.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

представник позивача: ОСОБА_6 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Рівненське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вул.Кавказька,2,м.Рівне,33028

4-третій особі: - ,