Справа № 803/562/16
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Справа № 803/562/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 12058,24 грн.

В ході судового розгляду справи позивач подав заяви про уточнення позовних вимог, у яких просить стягнути з Волинської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в загальному розмірі 14314,17 грн. (а. с. 44-45, 54).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3549/15 (№ 876/10863/15) за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 року та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Волинської митниці ДФС № 788-о від 31.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2», № 851-о від 06.08.2015 року «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 31.07.2015 № 788-о» та № 1012-о від 04.09.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС з 04.09.2015 року, в решті вимог відмовлено.

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3549/15 (№ 876/10863/15) Волинська митниця ДФС прийняла наказ № 218-о від 29.02.2016 року «Про поновлення ОСОБА_2», згідно з яким скасовано накази Волинської митниці ДФС від 31.07.2015 року № 788-о «Про звільнення ОСОБА_2», від 06.08.2015 року № 851-о «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 31.07.2015 № 788-о», пункт 1 наказу Волинської митниці ДФС від 04.09.2015 року № 1012-о «Про звільнення ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС з 04.09.2015 року. Позивач з 04.03.2016 року приступив до виконання посадових обов'язків.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як передбачено статтею 236 цього ж Кодексу, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Приймаючи наказ від 29.02.2016 року № 218-о, Волинська митниця ДФС, безпідставно зволікаючи з виконанням рішення суду про поновлення на роботі, в порушення вимог частини другої статті 235, статті 236 КЗпП України виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не здійснила, як і не провела виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Позивач, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог (а. с. 44-45, 54), просить стягнути з Волинської митниці ДФС на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду в загальному розмірі 14314,17 грн.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 04.05.2016 року № 585/03-70-10/14 (а. с. 15-17) представник відповідача адміністративний позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймає орган, який розглядає трудовий спір, а вирішуючи питання про поновлення позивача на посаді, Львівський апеляційний адміністративний суд не виніс рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і позивач не оскаржив в касаційному порядку рішення суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 05.05.2016 року, позивач та його представник адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача в тому ж судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просить у його задоволенні відмовити повністю.

В подальшому позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі його представника (а. с. 43).

Відтак, з урахуванням вимог частини першої статті 41, частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), у зв'язку із надходженням до судового засідання заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та без участі його представника, судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3549/15 (№ 876/10863/15) за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 року та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Волинської митниці ДФС № 788-о від 31.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2», № 851-о від 06.08.2015 року «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 31.07.2015 № 788-о» та № 1012-о від 04.09.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС з 04.09.2015 року, в решті вимог відмовлено (а. с. 27-30).

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3549/15 (№ 876/10863/15) Волинська митниця ДФС прийняла наказ № 218-о від 29.02.2016 року «Про поновлення ОСОБА_2», згідно з яким скасовано накази Волинської митниці ДФС від 31.07.2015 року № 788-о «Про звільнення ОСОБА_2», від 06.08.2015 року № 851-о «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 31.07.2015 № 788-о», пункт 1 наказу Волинської митниці ДФС від 04.09.2015 року № 1012-о «Про звільнення ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС з 04.09.2015 року (а. с. 31).

Як слідує із табеля обліку робочого часу, позивач з 04.03.2016 року приступив до виконання посадових обов'язків (а. с. 60).

Крім того, з тексту постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3549/15 (№ 876/10863/15) вбачається, що при зверненні до суду позивач не заявляв позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і такі вимоги у межах вказаної справи по суті не вирішувалися.

При цьому, наказом Волинської митниці ДФС № 218-о від 29.02.2016 року «Про поновлення ОСОБА_2», прийнятим на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3549/15 (№ 876/10863/15), також не було наказано виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, враховуючи, що у межах справи № 803/3549/15 (№ 876/10863/15) ОСОБА_2 не заявляв позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і такі вимоги постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у вказаній справі не вирішувалися, а відповідач при поновленні позивача на посаді за рішенням суду добровільно не виплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача, оскільки за чинним законодавством України позивач не позбавлений права після постановлення судового рішення про поновлення його на посаді в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як передбачено статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС з 04.09.2015 року добровільно виконана відповідачем Волинською митницею ДФС лише 29.02.2016 року шляхом прийняття наказу від 29.02.2016 року № 218-о «Про поновлення ОСОБА_2», за період з дня прийняття постанови суду по день її фактичного виконання позивачу не оплачену заробітну плату за час її вимушеного прогулу. Крім того, судом також встановлено, що наказ Волинської митниці ДФС від 29.02.2016 року № 218-о надійшов на митний пост «Луцьк» 03.03.2016 року, позивача 04.03.2016 року ознайомлено із цим наказом (а. с. 31), та з 04.03.2016 року ОСОБА_2 приступив до виконання посадових обов'язків, що підтверджується табелем обліку робочого часу (а. с. 60).

При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі суд враховує таке.

Згідно із статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як передбачено частиною другою статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною першою статті 255 цього ж Кодексу визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Крім того, згідно із частиною другою статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на відповідачеві Волинській митниці ДФС лежав обов'язок негайно виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року у даній справі в частині поновлення позивача на посаді (при цьому, представник відповідача брав участь у засіданні суду апеляційної інстанції та йому було відомо про прийняте судом рішення) незалежно від того, чи звертався позивач за примусовим виконанням судового рішення до органів державної виконавчої служби.

На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи, на підставі статей 235, 236 КЗпП України на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.09.2015 року по 26.01.2016 року та середній заробіток за час затримки виконання постанови суду про поновлення на роботі за період з 27.01.2016 року по 03.03.2016 року, що загалом становить 127 робочих днів. При розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід виходити із кількості робочих днів, зазначених у листах Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», а також з розміру середньоденного заробітку 112,71 грн., визначеного у довідці Волинської митниці ДФС від 07.09.2015 року № 5/44-1122 (а. с. 32).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.09.2015 року по 26.01.2016 року та середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 27.01.2016 року по 03.03.2016 року (загалом 127 робочих днів) буде становити 14314,17 грн. (127 робочих днів х 112,71 грн. = 14314,17 грн.), який підлягає до стягнення з Волинської митниці ДФС на користь позивача.

Керуючись статтями 41, 122, 160, 162, 163 КАС України, на підставі статей 235, 236 КЗпП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в загальному розмірі 14314 гривень 17 копійок (чотирнадцять тисяч триста чотирнадцять гривень сімнадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх