Справа № 711/10227/15-а
Суддя: Позарецька С. М.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М..,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Черкаської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови, зобов»язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Черкаської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови, зобов»язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 02.04.2015р. (по справі №711/1475/15а), - рішення Черкаської міської ради від 05.02.2015р. №2-852 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 визнано незаконним та скасовано; зобов»язано Черкаську міську раду розглянути заяву (звернення) ОСОБА_1 з наданими ним документами (матеріалами) від 25 вересня 2014р. щодо отримання ним дозволу на розташування та утримання тимчасового гаражу відповідно до вимог чинного законодавства та з врахуванням постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2014р. по справі №823/3140/14 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015р. по справі №823/3140/14 та прийняти відповідне рішення, про яке повідомити ОСОБА_1 Крім того, вирішено питання про судові витрати.

04.08.2015р. ОСОБА_1 отримав виконавчий лист і 05.08.2015р. разом із заявою та іншими документами подав його до органів виконавчої служби.

11.08.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №48414047. Між тим, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області постановою від 06.11.2015р. закінчив виконавче провадження, не змусивши Черкаську міську раду виконати судове рішення від 02.04.2015р.

Позивач вважає, що виконавча служба передбачено, без одержання від боржника достатньо належних доказів про намагання вчинити певні дії для виконання рішення суду, на свій розсуд вчинила дії, які призводять до невиконання судового рішення. Отже, виконавча служба та Черкаська міська рада винні у невиконанні судового рішення. Рішення в примусовому порядку не виконано: міська рада затягує виконання судового рішення, а державна виконавча служби проявляє бездіяльність.

Таким чином, позивач просить суд, - визнати незаконною та скасувати постанову від 06.11.2015р. ст. державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області Недоступам Д.М. про закінчення виконавчого провадження ВП №48414047 виконавчого листа №2а/711/19/15 від 04.08.2015р.; зобов»язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області здійснити примусове виконання постанови суду від 02.04.2015р. в повному обсязі та виконати виконавче провадження ВП №48414047 за його змістом; зобов»язати Черкаську міську раду подати у встановлений строк звіт про виконання постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 02.04.2015р.; здійснити судовий контроль за виконанням постанови від 02.04.2015р., відповідно до ст. 267 КАСУ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_4 повністю підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити. Вважають, що позовні вимоги викладені вірно і підстав для їх уточнення немає.

В судовому засіданні представники відповідача Черкаської міської ради за довіреністю Луговський О.С. та Лещенко Н.А. позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні представники відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за довіреністю Топор А.І. та Недоступ Д.М. також просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, надавши письмові заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 02.04.2015р. (справа №711/1475/15а), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, - рішення Черкаської міської ради від 05.02.2015р. №2-852 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 визнано незаконним та скасовано; зобов»язано Черкаську міську раду розглянути заяву (звернення) ОСОБА_1 з наданими ним документами (матеріалами) від 25 вересня 2014р. щодо отримання ним дозволу на розташування та утримання тимчасового гаражу відповідно до вимог чинного законодавства та з врахуванням постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2014р. по справі №823/3140/14 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015р. по справі №823/3140/14 та прийняти відповідне рішення, про яке повідомити ОСОБА_1 В іншій частині вимог відмовлено. Крім того, вирішено питання про судові витрати.

04.08.2015р. ОСОБА_1 отримав виконавчий лист і 05.08.2015р. разом із заявою та іншими документами подав його до органів виконавчої служби.

Постаново державного виконавця від 11.08.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №48414047.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 06.11.2015р. закінчено виконавче провадження на підставі ст. 49 ч.1 п.11 Закону «Про виконавче провадження». Зокрема, зазначено, що рішення суду без участі боржника виконати неможливо; як вимагає ст. 75 ЗУ боржник оштрафований за невиконання рішення суду та винесено подання до правоохоронних органів про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Виконавчий лист повернуто до Придніпровського райсуду м. Черкаси 06.11.2015р.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як передбачено ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма Конституції України містяться і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державна виконавча служба має свої територіальні підрозділи, що утворені при районних, районних в містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управліннях юстиції. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону). У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.Стаття 6 Закону визначає, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа (стаття 30 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як визначено у ст. 49 ч.1 п. 11 згаданого Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Отже, суд вважає, що застосування державним виконавцем положень п. 11 ч. 1 ст. 49, ч. 3 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», як підставу закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2а/711/19/15 і повернення виконавчого документа, можливе лише при виконанні рішень майнового характеру. Дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного Суду України, а тому у відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області під час виконання постанови суду від 02.04.2015р. не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа саме з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 49, ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За положеннями п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно із ст. 46 зазначеного Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Як передбачено ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території.

Аналізуючи вказані правові норми, суд приходить до висновку, що прийняття рішення про надання чи ненадання земельної ділянки в оренду відноситься до компетенції міської ради і таке рішення повинно бути прийняте на пленарному засіданні міської ради більшістю депутатів від загального складу ради.

Слід зазначити, що суд не вправі підміняти собою органи владних повноважень, в т.ч. органи державної виконавчої служби та місцевого самоврядування, що повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, підстав зобов»язувати органи ДВС здійснювати примусове виконання судового рішення в повному обсязі, відсутні.

Крім того, частинами 1, 2 статті 267 КАСУ передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобов»язання Черкаської міської ради подати у встановлений строк звіт про виконання постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 02.04.2015р. та здійснення судового контролю за виконанням постанови від 02.04.2015р. відповідно до ст. 267 КАСУ, - не підлягають до задоволення, оскільки це суперечить вимогам ст. 105 КАС України. Норми ст. 267 КАСУ слід застосовувати при вирішенні питань, пов»язаних з виконанням судового рішення в адміністративній справі №2а/711/19/15.

Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне поновити порушені права позивача ОСОБА_1 і позовні вимоги задовольнити частково, а саме, - визнати незаконною та скасувати постанову від 06.11.2015р., винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Недоступа Д.М. про закінчення виконавчого провадження ВП №48414047 з виконання виконавчого листа №2а/711/19/15 від 04.08.2015р.; в іншій частині позову слід відмовити.

Судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 6, 17, 18, 86, 87, 94, 99, 70-72, 100, 105, 106, 181, 267, 160-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Черкаської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови, зобов»язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 06.11.2015р., винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Недоступа Д.М. про закінчення виконавчого провадження ВП №48414047 з виконання виконавчого листа №2а/711/19/15 від 04.08.2015р.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається відповідно до вимог ст. 186 КАСУ.

Головуючий: С. М. Позарецька