Справа № 2а-2769/09/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Київ К/800/59400/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника відповідача Шкодича Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 у справі №2а-2769/09/2670 за позовом Приватного акціонерного товариства «Золоті ворота» до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення, визнання незаконними дій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Золоті ворота» до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення, визнання незаконними дій - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.03.2009 №0/0 в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 60918,50грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 30086,00грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві 27.11.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 28.11.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема підпункту 1.22.2 пункту 1.22 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва проведена планова виїзна перевірка Закритого акціонерного товариства «Золоті ворота» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2005 по 30.09.2008, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 по 30.09.2008.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема, підпункту 1.22.2. пункту 1.22. статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 5.3.3, 5.3.2 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Такий висновок податкового органу мотивований тим, що кошти в сумі 2850000,00грн., що передані позивачу за договором доручення від 30.11.2006 №30/11/06 на визначений строк без нарахування процентів за користування та такими коштами, по суті є поворотною фінансовою допомогою.

Крім цього, на думку податкового органу, сума податку на додану вартість, сплачена позивачем при придбанні легкового автомобіля в сумі 449154,00грн. не включається до складу податкового кредиту, до складу валових витрат і не збільшує балансову вартість другої групи основних засобів, а погашається за рахунок інших джерел.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва складено акт від 23.02.2009 №111/23-6/02016241та прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.03.2009 №/0, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 94634,00грн., у тому числі за основним платежем на суму 64548,00грн., за штрафними санкціями на суму 30086,00грн.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту 1.22.2. пункту 1.22 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає, зокрема, суму поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Закритим акціонерним товариством «Золоті Ворота» (повірений) та Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління №813» (довіритель) укладено договір доручення від 30.1.2006 №30/11/06, відповідно до умов якого повірений зобов'язується за винагороду, від імені і за рахунок довірителя провести пошук комерційних пропозицій, провести переговори, укласти попередні договори з метою укладення договорів купівлі-продажу/поставки автомобільної техніки, інших транспортних засобів (в том числі тину «Автогрейдер») на загальну суму не більше 2850000,00грн., довіритель зобов'язаний перерахувати повіреному для виконання цього договору кошти у розмірі 2850000,00грн.

На виконання умов договору Відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління №813» 04.01.2007 перераховано Закритому акціонерному товариству «Золоті Ворота» для виконання договору доручення суму у розмірі 2850000,00грн., 04.04.2007 у зв'язку з відсутністю на ринку пропозицій по продажу автомобільної техніки, які б влаштували довірителя, кошти у розмірі 2850000,00грн. були повернуті Відкритому акціонерному товариству «Будівельне управління №813». Протягом строку дії договору доручення Закритим акціонерним товариством «Золоті Ворота» проводився пошук комерційних пропозицій, переговори з приводу купівлі-продажу автомобільної техніки, інших транспортних засобів (в тому числі типу «Автогрейдер»), що підтверджується листуванням між підприємствами.

Таким чином, сума коштів у розмірі 2850000,00грн. за своєю правовою природою не може вважатися поворотною фінансовою допомогою, доказів на спростування мети укладання договору доручення та отримання коштів позивачем на виконання такого договору податковим органом не наведено.

Враховуючи викладене, за встановлених судами обставин, висновки податкового органу про порушення товариством вимог податкового законодавства в цій частині є необґрунтованими.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем підпункту 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Згідно з підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» автомобільний транспорт відноситься до групи 2 основних фондів, а витрати на його придбання підлягають амортизації згідно з положеннями підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 цього Закону.

Згідно з підпунктом 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств» у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

В той же час, згідно з підпунктом 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на сплату ПДВ, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.

При цьому, згідно з положеннями абзацу 3 підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, згідно із встановленим Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» порядком формування валових витрат як складової визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток суми ПДВ, нараховані (сплачені) платником цього податку при придбанні автомобільного транспорту, включеного до складу основних фондів, не включаються до складу валових витрат і не збільшують балансову вартість відповідної групи основних фондів. Це правило не поширюється на платників ПДВ, які здійснюють оподатковувані операції з продажу товарів (робіт, послуг), що звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування, а також на суб'єктів господарювання, які не зареєстровані платниками ПДВ.

Аналіз зазначених положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» свідчить про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав і обов'язків платників податків, що є підставою для застосування до цих правовідносин підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що збільшення позивачем балансової вартості другої групи основних фондів на 449154,00грн. ПДВ, сплачених у складі вартості придбаного легкового автомобілів, є правомірним, тому висновки податкового органу про порушення товариством вимог податкового законодавства є необґрунтованими.

Враховуючи викладене та з огляду на положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України щодо перегляду судом касаційної інстанції рішення суду першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, висновок судів попередніх інстанцій про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2009 №0/0 в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 60918,50грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 30086,00грн. є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 у справі №2а-2769/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв