Справа № 541/638/16-а
Суддя: Куцин В. М.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/638/16-а
Провадження № 2-а/541/24/2016
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Куцин В. М.

при секретарі Борисенко М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області

в с т а н о в и в :

16.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В позовній заяві зазначає, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 18.02.2016 року було закінчено виконавче ВП№4589261 з примусового виконання виконавчого листа №2-а/541/57/14 виданого 10.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту», в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком,встановленої ч.1 ст. 28 ЗУ « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова отримана позивачем 02.03.2016 року.

Вказану постанову позивач вважає такою, що винесена в порушення вимог чинного законодавства, є необґрунтованою, так як відсутність коштів у боржника не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження та порушує її законні права, оскільки рішення суду залишилося не виконаним, а оскаржувана постанова позбавляє її права на повторне звернення до відповідача з вимогою про примусове виконання рішення. Крім того, відповідачем не вжито до боржника будь-яких заходів передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення суду. З цих підстав просила визнати постанову державного виконавця протиправною та скасувати її.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.7).

Відповідач, представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності..Заперечуючи проти задоволення позову вказував, що в період знаходження на виконанні виконавчого листа Миргородського міськрайонного суду про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше виплачених сум відповідачем були вчинені всі дії, які передбачені діючим законодавством: відкрито провадження, повідомлено боржника про необхідність виконання дій визначених у виконавчому листі. Після проведення боржником перерахунку соціальної допомоги та повідомлення про неможливість здійснення виплати в звязку з відсутністю бюджетного фінансування відповідачем було направлено до суду подання про заміну способу та порядку виконання рішення суду виходячи з положень ст.. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак судом в задоволенні подання було відмовлено. Оскільки не передбачено бюджетне фінансування на виконання рішень судів та враховуючи, що вказана обставина є поважною причиною невиконання рішення суду, державним виконавцем не вживалися до боржника заходи передбачені ст.. 89 ЗУ « Про виконавче провадження» та була винесена постанова про закриття виконавчого провадження. Зазначав, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законом, його дії узгоджуються з практикою Європейського Суду з прав людини, тому вважав вимоги позивача є безпідставними не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають (а. с.15-18).

Третя особа по справі, Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, свого представника в судове засідання не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив (а.с.23).

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до положень ч.1 ст. 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, копію виконавчого провадження № 801/2, номер ЄДРВП45896261, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив.

Відповідач, на підставі ст.ст. 1,3 Закону України Про державну виконавчу службу, є органом виконавчої служби, завданням якого є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень відповідно до Законів України.

Відповідно до ст.181 КАС України та ст.82 Закону України Про виконавче провадження учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 18.02.2016 року було закінчено виконавче провадження 45896261 з примусового виконання виконавчого листа №2-а/541/57/2014 виданого 10.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше виплачених сум. Оскаржувана постанова отримана позивачем 02.03.2016 року (а.с.6).

Вищезгадане виконавче провадження було закінчено на підставі п.11 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження з посиланням на те, що виконати рішення суду в частині виплати стягувачу належних йому коштів не надалось можливим через відсутність відповідного фінансового ресурсу бюджету, хоча при цьому органом виконавчої служби вжито вичерпних заходів для примусового виконання рішення (а.с.5).

Вказана обставина сторонами не оспорюється і підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Оцінивши оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України та приходить до висновку про його протиправність, та задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України Про виконавче провадження після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Згідно з частиною 2 статті 75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 3 статті 75 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 49 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, суд вважає, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження 45896261 є передчасною, оскільки державний виконавець мотивуючи свою постанову фактично вказує на відсутність коштів, та вжиття вичерпних заходів примусового виконання рішення суду, однак виконавчий лист №2-а/541/57/2014 з примусового виконання, виданий 10.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом, має зобовязальний характер, а державним виконавцем не було проведено усіх виконавчих дій щодо виконання зазначеного виконавчого листа в частині зобовязання боржника Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, виплатити щорічну разову допомогу до 05 травня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно з частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Практика Європейського Суду (справа Кечко проти України від 08.11.2005р.) передбачає, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Згідно з ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Положеннями ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи, насамперед виконавчого провадження не вбачається, що неможливість виконання судового рішення підтверджується будь-якими доказами. В матеріалах виконавчого провадження відсутні і відповідачем не надані суду акти перевірки, вчинені в порядку ч.1,2 ст. 75 Закону України Про виконавче провадження, чи будь-які інші докази про фактичну відсутність бюджетних коштів з часу відкриття виконавчого провадження до прийняття оскаржуваної постанови, або про вчинення будь-яких заходів примусового виконання постанови суду. Таким чином висновки державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження без фактичного прийняття буд-яких заходів для виконання постанови суду, є необґрунтованими.

Статтею 50 Закону України Про виконавче провадження передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито усі дії, передбачені чинним законодавством для забезпечення виконання судового рішення, натомість винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка позбавляє позивача права повторно предявити виконавчий лист до виконання.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що закриття виконавчого провадження є фактично відмовою у повному виконанні судового рішення.

Також, відповідно до статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, виконання судового рішення.

Відповідачем не надано доказів звернення державного виконавця до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Отже, постанова від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження 45896261 з примусового виконання виконавчого листа №2-а/541/57/2014 виданого 10.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом не ґрунтується на вимогах Закону України Про виконавче провадження, є передчасною, тому позовні вимоги про її скасування підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.7, ч.1, 8 ч.2, 11, 71, 76, 100, 122, 128 ч.4,158, 160, 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року,

П о с т а н о в и в :

Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження 45896261 з примусового виконання виконавчого листа №2-а/541/57/2014 виданого 10.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше виплачених сум визнати протиправною та скасувати її.

Зобовязати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області вжити заходів по виконанню рішення суду.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний судом 10.05.2016 року.

Суддя ОСОБА_2