Справа № 816/193/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/193/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника позивача - Пащенко О.І.,

представника відповідача - Курила В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР СНЕК"
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

17.02.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР СНЕК" (надалі - ТОВ "ЛІДЕР СНЕК", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.09.2015 № /177.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 08.09.2015 № /177, винесене на підставі акта перевірки від 20.08.2015 № 42/16-03-22-05/36410581, є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства України. Також ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" зазначає про те, що господарські операції з ПП "Черкасибудресурси" є реальними, спрямованими на отримання доходу та документально підтверджені.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. У письмових запереченнях на позов (а.с. 156-159 т.1) Кременчуцька ОДПІ стверджує про правомірність висновків документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" по взаємовідносинам з ТОВ "Алма Торг" за вересень-жовтень 2014 року, ПП "Черкасибудресурси" за жовтень 2014 року та правомірність відображення їх в податковій звітності. Під час перевірки встановлено, що податкові накладні подрібнені сумою менше 10 тисяч грн з метою уникнення їх в реєстрації ЄРПН; під час перевірки не були надані рахунки-фактури та специфікації; поставка товару відбувалася ще до оплати, що суперечить умовам договору; у ТТН відсутня точна адреса навантаження товару. Окрім того, за доводами відповідача, під час перевірки використана податкова інформація, відповідно до якої у ПП "Черкасибудресурси" відсутні складські приміщення, транспортні засоби, а також відсутнє майно та інші матеріальні ресурси.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" () зареєстроване в якості юридичної особи, перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість (а.с.128 т.1).

На підставі направлення від 06.08.2015 №94/16-03-22-05, виданого Кременчуцькою ОДПІ, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків ризикових категорій, управління податкового аудиту, згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, згідно з наказом Кременчуцької ОДПІ від 06.08.2015 №102 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" () по взаємовідносинам з ТОВ "Алма Торг" за вересень-жовтень 2014 року, ПП "Черкасибудресурси" за жовтень 2014 року та правомірність відображення їх в податковій звітності.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" відповідачем складено акт від 20.08.2015 № 42/16-03-22-05/36410581, у якому зафіксовані порушення пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму податкового кредиту та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 181680,00 грн за жовтень 2014 року (а.с.15-29 т.1).

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки від 20.08.2015 № 42/16-03-22-05/36410581, позивач подав до Кременчуцької ОДПІ заперечення до акта перевірки (а.с.30-37 т.1).

У відповіді Кременчуцької ОДПІ від 03.09.2015 №4176/10 повідомлено, що зауваження, викладені в заперечені на акт перевірки від 20.08.2015 № 42/16-03-22-05/36410581, є безпідставними, а акт перевірки відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.38-43 т.1).

На підставі акта перевірки відповідачем 08.09.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № /177, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальній сумі 272520,00 грн, у тому числі 181680,00 грн - основний платіж, 90840,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (44-45 т.1).

Позивач донараховане податкове зобов'язання та штрафну (фінансову) санкцію не сплатив, а податкове повідомлення-рішення про їх застосування оскаржив в адміністративному порядку.

Так, за результатами процедури адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення вищі контролюючі органи залишили скарги ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" без задоволення, податкове повідомлення-рішення від 08.09.2015 № /177 - без змін (а.с.46-72 т.1).

Позивач не погодився із указаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як вище зазначено, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Як слідує зі змісту акта перевірки від 20.08.2015 № 42/16-03-22-05/36410581, висновок про завищення суми податкового кредиту та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 181680,00 грн стосується взаємовідносин позивача з ПП "Черкасибудресурси".

З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду (жовтень 2014 року) між ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" та ПП "Черкасибудресурси" укладено договір купівлі- продажу №02/12 від 02.12.2013 (а.с.76-77 т.1).

Так, відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 договору купівлі-продажу №02/12 від 02.12.2013 продавець (ПП "Черкасибудресурси") зобов'язується поставити та передати у власність покупця (ТОВ "ЛІДЕР СНЕК") товар, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти його на умовах даного договору. Найменування товару: насіння гарбузове врожаю 2013 року.

Загальна кількість товару: згідно з накладними та специфікаціями на кожну партію товару (пункт 2.1 договору). Пунктом 2.2 договору обумовлено, що разом з товаром продавець повинен передати покупцеві наступні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; податкову накладну; рахунок-фактуру; специфікацію.

Ціна за одиницю товару визначається у рахунку-фактурі та специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору (пункт 3.1 договору). Оплату за товар покупець проводить в безготівковому порядку на р/р продавця після надання рахунку-фактури (пункт 3.2 договору).

На підтвердження реальності виконання умов договору купівлі-продажу №02/12 від 02.12.2013 позивачем надані бухгалтерські та податкові документами, а саме:

- видаткові накладні: № 00000059 від 20.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000061 від 20.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000064 від 20.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000070 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000065 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000072 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000056 від 17.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000049 від 17.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн,№ 00000073 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000075 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000077 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000080 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000088 від 23.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000084 від 23.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000086 від 23.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000093 від 24.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000096 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн,№ 00000091 від 24.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000100 від 27.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 00000103 від 27.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн (а.с.78-80, 82-84, 86-87, 89-92, 94-96, 98-100, 102-103 т.1);

- податкові накладні: № 49 від 17.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 56 від 17.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 59 від 20.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 61 від 20.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 64 від 20.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 65 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 70 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 72 від 21.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 73 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 80 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 77 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 75 від 22.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 84 від 23.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 86 від 23.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 88 від 23.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 91 від 24.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 93 від 24.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 96 від 24.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 103 від 27.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн, № 100 від 27.10.2014 на суму 54504,00 грн, у тому числі ПДВ 9084,00 грн (а.с.105-124 т.1);

- рахунок-фактура: № 000000088 від 17.10.2014 на суму 545040,00 грн, у тому числі ПДВ 90840,00 грн; № 000000086 від 17.10.2014 на суму 545040,00 грн, у тому числі ПДВ 90840,00 грн (а.с. 194-195 т.3);

- сертифікат якості №5 (а.с. 127 т.1).

Дослідивши вказані первинні документи ПП "Черкасибудресурси" для документального оформлення господарських операцій з придбання ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" товару, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме: податкові накладні та видаткові накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, одиниці виміру товару, кількість послуг, ціну послуг. Будь-яких порушень щодо оформлення накладних судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів у податкового органу відсутні.

Сума ПДВ у розмірі 181680,00 грн за податковими накладними, виписаними ПП "Черкасибудресурси", включена позивачем до складу податкового кредиту жовтня 2014 року.

Судом встановлено, що розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПП "Черкасибудресурси", що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №6816 від 27.10.2014 на суму 545000,00 грн, №6817 від 27.10.2014 на суму 545000,00 грн та випискою по особовому рахунку (а.с. 125-126, 198-200 т.1).

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що станом на дату розгляду справи на балансі ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" обліковується кредиторська заборгованість перед ПП "Черкасибудресурси" за придбане гарбузове насіння у сумі 80,00 грн, у підтвердження чого надала бухгалтерську довідку (а.с. 191 т.3) та оборотно - сальдову відомість по рахунку 631 за жовтень 2014 року (а.с.12 т.2).

Пунктом 4.1 договору від 02.12.2013 № 02/12 передбачено, що поставка здійснюється на умовах: самовивозу EXW (згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010 в редакції 2011 року), після здійснення оплати. Строк поставки узгоджується сторонами у специфікаціях до даного договору.

Факт транспортування придбаного позивачем товару підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними (а.с.81,85,88,93,97,101,104 т.1).

Із пояснень представника позивача в судовому засіданні та із матеріалів справи судом встановлено, що перевезенням придбаного товару займався ФОП ОСОБА_3

Так, 03.01.2013 між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладений договір на перевезення вантажів №211/12 (а.с.201-206 т.1). За умовами договору замовник (ТОВ "ЛІДЕР СНЕК") доручає й надає для перевезення вантажі, а перевізник (ФОП ОСОБА_3) зобов'язується здійснювати їх перевезення автомобільним транспортом на території України та здійснювати оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю. Перевізник виконує для замовника транспортні послуги по перевезенню вантажів по Україні, організовує та здійснює документальне забезпечення відправлення та одержання вантажу (пункти 1.1, 1.3 договору на перевезення вантажів №211/12 від 03.01.2013). На підтвердження виконання вимог договору перевезення вантажів №211/12 від 03.01.2013 позивачем надано до суду копії заявок до договору (а.с.25-31 т.2).

Посилання податкового органу на наявні порушення при заповненні товарно-транспортних накладних, зокрема на те, що в товарно-транспортних накладних відсутня точна адреса, за якою відбувалося навантаження товару, відсутні дані щодо часу вантажно-розвантажувальних операцій, не можуть слугувати підставою для висновку про нереальність господарської операції, оскільки відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 "Щодо підтвердження даних податкового обліку" документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Підпунктом 11.1 пункту 11 Правил № 363 визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

З огляду на викладене окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

На підставі наданого позивачем витягу з реєстру наданих довіреностей ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" (а.с. 197 т.1) встановлено, що придбаний товар був отриманий ОСОБА_4, підписи якого містяться у видаткових накладних (а.с.78-80, 82-84, 86-87, 89-92, 94-96, 98-100, 102-103 т.1). Наявний у матеріалах справи наказ №311-к-000000543 від 20.11.2013 "Про прийняття на роботу" підтверджує, що ОСОБА_4 з 20.11.2013 працює у ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" на посаді провідного менеджера з постачання (а.с.190 т.3).

Із наявного в матеріалах гарантійного листа від 10.10.2014 №267/2014 (а.с.192 т.3) вбачається, що ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" просило ПП "Черкасибудресурси" здійснити поставку партії гарбузового насіння у розмірі 20 тон у строк до 27.10.2014 включно. При цьому, передбачалося відстрочення оплати після отримання всього об'єму товару. Також гарантійний лист містить прохання внести зміни до специфікації та направити екземпляр на адресу ТОВ "ЛІДЕР СНЕК".

На вимогу суду позивач не надав специфікацію до договору, оскільки його контрагент не виконав вимоги пункту 2.2 договору купівлі-продажу №02/12 від 02.12.2013, а саме: не передав специфікацію ТОВ "ЛІДЕР СНЕК", як того вимагають вимоги договору.

Незважаючи на відсутність у матеріалах справи специфікації до договору купівлі-продажу №02/12 від 02.12.2013, наявні у матеріалах справи докази (рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні тощо) підтверджують загальну кількість придбаного товару, одиницю виміру та ціну за одиницю товару.

Із матеріалів справи та пояснень представника позивача судом встановлено, що ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" є виробником снекової продукції, зокрема насіння гарбузового смаженого солоного під торгівельною маркою "Хомка". У зв'язку з тим, що позивач не є сільськогосподарським виробником, останній змушений закуповувати сировину (насіння гарбузове та інше) у постачальників.

Необхідність придбання товару саме у ПП "Черкасибудресурси" обумовлено тим, що сировина відповідала усім показникам якості, цінова пропозиція за даним товаром була прийнятною.

На підтвердження подальшої реалізації придбаного товару позивачем надано:

- витяг зі звіту з реалізації продукції за лютий 2015 року (а.с.13-20 т.2);

- договори поставок (а.с.34-66, 135-139, 155-160, 170-185, 195-201, 215-225 т.2, а.с.17-22, 35-49, 63-82 т.3);

- договір дистрибуції (а.с.103-123 т.2);

- видаткові накладні (а.с.67-100, 124, 127, 130-131, 140-141, 145-146, 150-151, 161, 164, 167, 186, 189, 192, 203, 205, 209, 212, т.2, а.с.1, 4-5, 9-10, 14, 23, 26, 29, 32, 50, 53, 56, 59, 60, 83, 86, 89, 92, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 113, 116, 119, 122, 125, 128, 131, 134, 137, 140, 143, 146, 149, 152, 155, 158, 161, 164, 167, 170, 173 т.3);

- товарно-транспортні накладні (а.с.101-102, 125-126, 128-129, 132-134, 142-144, 147-149, 152-154, 162-163, 165-166, 168-169,187-188, 190-191, 193-194, 204-205, 207-208, 210-211, 213-214 т.2, а.с. 2-3, 6-8, 11-13, 15-16, 24-25, 27-28, 30-31, 33-34, 51-52, 54-55, 57-58, 61-62, 84-85, 87-88, 90-91, 93-94, 96-97, 99-100, 102-103, 105-106, 108-109, 111-112, 114-115, 117-118, 120-121, 123-124, 126-127, 129-130, 132-133, 135-136, 138-139, 141-142, 144-145, 147-148, 150-151, 153-154, 156-157, 159-160, 162-163, 165-166, 168-169, 171-172, 174-175 т.3).

На підтвердження наявності у позивача основних засобів для здійснення господарської діяльності останнім надано свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.5-8 т.2).

Отже, позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів правомірно включено суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відображено у податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Суд враховує, що відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Стосовно контрагента позивача - ПП "Черкасибудресурси", суд зазначає, що фактів визнання недійсним або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію на момент здійснення господарських операцій судом не встановлено. Контрагент знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше припинення юридичної особи та анулювання свідоцтва платника ПДВ не робить виписані ним первинні документи та податкові накладні недійсними та не позбавляють позивача права на формування на їх підставі податкового кредиту.

Твердження відповідача про те, що ПП "Черкасибудресурси" не мало право при одній поставці товару виписувати декілька податкових накладних на одну партію товару є не обґрунтованим.

Так, відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вже встановлено судом та слідує з акта перевірки від 20.08.2015 № 42/16-03-22-05/36410581, ТОВ "ЛІДЕР СНЕК" та ПП "Черкасибудресурси" на момент укладання та виконання умов договору купівлі продажу № 02/12 від 02.12.2013 були зареєстрованими у якості платників податку на додану вартість. Крім того суд зазначає, що чинне податкове законодавство України не містить заборони при одній поставці товару виписувати декілька податкових накладних на одну партію товару.

Заперечуючи реальність господарських операцій позивача з його контрагентом, контролюючий орган посилається на податкову інформацію, наявну в податковому органі, а саме: відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення вказаного виду діяльності; відсутність основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів; встановлення факту маніпулювання податковою звітністю; включення до податкового кредиту податкових накладних від контрагента, що не декларує податкові зобов'язання, щодо ПП "Черкасибудресурси".

Доводи відповідача, які ґрунтуються на податковій інформації, наявній у податковому органі, суд визнає безпідставними, оскільки формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеному в постановах, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10528520), від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14222198), якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Суд, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знайшов у діях платника податків (позивача) порушень тих норм законів, на які посилається відповідач, і дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про наявність таких порушень ґрунтуються на його припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача суперечать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, відповідачем неправомірно застосовані норми Податкового кодексу України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 08.09.2015 № /177 прийняте Кременчуцькою ОДПІ необґрунтовано та не на підставі закону, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення від 08.09.2015 №/177 є правовим актом індивідуальної дії, яке відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 08.09.2015 № /177.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР СНЕК" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.09.2015 № /177.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР СНЕК" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4087,80 (чотири тисячі вісімдесят сім гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06 травня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна