Справа № 802/3984/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3984/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

26 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: Дробахи С.В.

представника відповідача: Левчишеної Л.М.

представника відповідача: Островерха Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вімексім" (далі - позивач) до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.09.2015 № .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2016 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечила проти поданої апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами відповідача, на підставі направлення №1773/22 від 19.08.2015 та наказів від 20.05.2015 за №1532 (про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "ВІМЕКСІМ") та від 19.08.2015 за №2341 (про поновлення термінів проведення позапланової документальної перевірки ТОВ "ВІМЕКСІМ" та зміну складу перевіряючих) виданих Вінницькою ОДПІ, та ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1, п.78.2 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, а також на виконання постанови слідчого з ОВС першого ВКР СУ ФГ ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.03.2015 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "ВІМЕКСІМ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні господарських операцій з ПП "Ан Транс" за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

Так, перевіркою встановлено, що на порушення п. 44.1 ст. 44, п. 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 ПК України, позивачем занижено суму податку на прибуток у загальній сумі 157 865 грн. в т.ч. за 2013 рік - 157 865 грн.

Результати перевірки знайшли своє відображення в акті від 07.09.2015 №2452/2202/37338260. Не погоджуючись з висновками зазначеного акту, 14.09.2015 позивачем подано заперечення.

21 вересня 2015 року відповідач листом № 27562/10/02-28-22-02 повідомив про результати розгляду заперечення, відповідно до якого заперечення позивача залишено без задоволення.

При цьому 29.09.2015 позивачем засобами поштового зв'язку отримано податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2015 на суму 236 798, 00 грн. (двісті тридцять шість тисяч сімсот дев'яносто вісім гривень) у зв'язку з чим було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, де 157 865 грн. (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот шістдесят п'ять гривень) - сума грошового зобов'язання за основним платежем, а 78 933 грн. (сімдесят вісім тисяч дев'ятсот тридцять три гривні) - штрафні санкції.

10 жовтня 2015 року позивач подав скаргу вих. № 191/10 на податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області за № до ГУ ДФС у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ДФС у Вінницькій області від 26.10.2015 за № 1392/10/02-32-10-04 за результатами розгляду первинної скарги залишено без змін податкове повідомлення- рішення за № , а скаргу позивача без задоволення.

Разом з тим 19.11.2015 позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області за № до ДФС України, однак відповіді на момент розгляду справи по суті отримано не було.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів порушення податкового законодавства позивачем при здійсненні господарської діяльності з ПП "Ан Транс" в досліджуваному періоді в Акті перевірки не вказано. Крім того, наявність таких порушень з боку контрагента позивача не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про наявність порушень податкового законодавства з боку останнього при здійсненні ним господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Разом з тим п.п. 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для формування суб'єктом господарювання витрат, які в наступному враховуються ним при обчисленні об'єкта оподаткування, є реальність здійснення господарських операцій, за якими ним були понесені такі витрати, що підтверджується відповідною первинною документацією.

Водночас, достатньою та необхідною правовою підставою для визнання господарських операцій такими, що дійсно відбулися, є одночасна сукупність наступних умов: 1) підтвердження їх товарності відповідними первинними та іншими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду та містять інформацію про зміст та обсяг операції і рух товарів; 2) факт використання суб'єктом господарювання придбаних товарів у його господарській діяльності; 3) наявність ділової мети, розумних економічних причин, економічного ефекту в результаті господарської діяльності.

Так, товарність господарських операцій між позивачем та ПП "Ан Транс" за договорами купівлі-продажу, предметом яких є поставка ріпака, підтверджується відповідними первинними документами, а саме: копією договору поставки № КР23/09-2013-01А від 23.09.2013; копією договору поставки № КР24/09- 2013-02А від 24.09.2013; копією видаткової накладної № РН-230907 від 23.09.2013; копією видаткової накладної № РН-240910 від 24.09.2013; копією податкової накладної № 339 від 23.09.2013; копією податкової накладної № 357 від 24.09.2013.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист ТОВ "Іллічівський зерновий термінал" вих. №10-01 від 12.01.2015, в якому повідомляється, що протягом 23-24 вересня 2013 року було прийнято товару в кількості 201,02 тонн (двісті одна тонна 20 кілограм) з чітким зазначенням реєстру прийнятих автомобілів з усіма необхідними документами

Водночас варто зауважити, що основним видом діяльності за КВЕД і позивача, і його контрагента, у відповідності з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є оптова торгівля зерном, що повністю відповідає характеру спірних операцій з купівлі-продажу та їх предмету.

Зазначені обставини в їх сукупності вказують на наявність у позивача ділової мети купівлі-продажу товару у ПП "Ан Транс" та розумних економічних причин укладання з даним підприємством відповідних договорів купівлі-продажу.

Таким чином, реальність господарських операцій позивача з ПП "Ан Транс" підтверджується відповідними первинними документами, які за формою та змістом узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV, а отже, формування позивачем показників його податкової звітності за результатами таких операцій відповідає вимогам чинного податкового законодавства, а саме п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, є правомірним та вказує на належність виконання позивачем його податкових зобов'язань.

При цьому доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про те, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 у справі № 522/20533/14-к директора контрагента позивача - ПП "Ан Транс" ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 КК України, що вказує на безтоварність спірних господарських операцій позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки даним вироком не встановлено ані фіктивності господарської діяльності самої юридичної особи ПП "Ан Транс", ані фіктивності господарських операцій даного підприємства з позивачем, а лише встановлено факт реєстрації ОСОБА_5 даного підприємства на його ім'я без наміру займатися господарською діяльністю, що саме по собі не є достатнім і необхідним, у розумінні ст. 70 КАС України, доказом, підтверджуючим обставини, на які посилається апелянт, та не виключає можливості здійснення ПП "Ан Транс" реальних господарських операцій.

Водночас, колегія суддів зазначає, що як на момент вчинення спірних операцій між позивачем та вказаним підприємством, так і на теперішній час ПП "Ан Транс" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як діюче підприємство та перебуває на обліку в податкових органах як платник податків і апелянт не скористався своїм правом на вжиття відповідних заходів, які є необхідними для складання і направлення до органів державної реєстрації повідомлення щодо внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у порядку Закону № 755-IV та не анулював свідоцтва платника податків ПП "Ан Транс" згідно з приписами ПК України, зокрема ст. 184.

Разом з тим ч. 1 ст. 18 Закону № 755-IV у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, чітко визначено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

А тому, у даному випадку відсутні жодні правові підстави вважати, що позивач знав або міг знати про факт реєстрації даного підприємства на ім'я особи, яка не мала наміру займатися підприємницькою діяльністю.

Окрім цього, ст. 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 у справі № 2а-14377/12/2670, висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, варто зазначити й те, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

До вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 27.10.2015 у справі 2а-10463/10/0870.

Водночас, відповідачем не було надано жодних доказів, які б спростовували саме факт поставки ПП "Ан Транс" товару позивачу за вищезазначеними договорами купівлі-продажу, фактичну наявність цього товару, нездатність сторін виконати такі господарські операції та/або показники економічної вигоди, отриманої та облікованої позивачем за їх результатами, а отже, фіктивність спірних господарських операцій податковим органом не доведено.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог у спосіб та межах передбачених законодавством.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 04 травня 2016 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.