Справа № 802/357/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/357/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

суддів Альчука Максима Петровича,

Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка Миколи Анатолійовича,

представників позивача: Гарапюка С.В., Кароєва А.В.,

представника відповідача 1: Ільчика О.В.,

представника відповідача 2: Кривіцького М.О.,

представника третьої особи: Камінецького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (відповідач 1), Генерального штабу Збройних Сил України (відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністр оборони України ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та виплату грошового забезпечення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (відповідач 1), Генерального штабу Збройних Сил України (відповідач 2), третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністра оборони України ОСОБА_2 (далі третя особа), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України № 148 від 18.02.2016 року, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. и ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем);

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального штабу Збройних Сил - Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 23.02.2016 року № 36 про виключення зі списків особового складу, всіх видів забезпечення;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

- стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеною прогулу з 27.02.2016 року по день поновлення на військовій службі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає своє звільнення незаконним, а накази № 148 від 18.02.2016 року та № 36 від 23.02.2016 року такими, що підлягають скасуванню. Зокрема, на його думку, протиправність наказу № 148 полягає в тому, що, по-перше, відповідач 1 посилається на неіснуючий пункт ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а, по-друге, оскільки на позивача протягом року було накладено лише одне дисциплінарне стягнення, передбачене п. 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170 (далі - Інструкція № 170 ), в той час як інших стягнень, які б давали підставу кваліфікувати його дії як систематичне невиконання умов контракту, не було. При цьому, протиправність наказу № 36 полягає в тому, що його виключено зі списків особового складу військової частини за відсутності особистої згоди, без проведення усіх необхідних розрахунків, передбачених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення (а.с. 117-124, 228-230), в яких вказав про встановлені службовим розслідуванням порушення, а також про законність оскаржених рішень. Окремо зазначив, що підставою для прийняття № 148 слугувало систематичне невиконання ОСОБА_1 умов контракту, що мало наслідком попередження позивача про неповну службову відповідальність Міністром оборони України (наказ від 28.12.2015 року № 282КП ДСК), суворої догани (наказ від 27.01.2016 року № 16КП), догани (наказ від 10.02.2016 року № 28КП) та догани (наказ від 11.02.2016 року № 29КП).

Таким чином, позивач крім попередження про неповну службову відповідність, ще тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення статутних правил несення внутрішньої служби, що не спричинило тяжких наслідків. Зазначені стягнення не скасовані та підтверджують систематичність невиконання умов контракту позивачем.

Представник Генерального штабу Збройних Сил України проти позову також заперечував та просив в його задоволенні відмовити. Зокрема зазначив, що відповідно до пп. 5 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених п. 2 ч. 3, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснюється у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) включно за всіма підставами Міністром оборони України. Отже, за умови проходження позивачем служби в Генеральному штабі України в званні генерал-лейтенанта, рішення щодо його звільнення мав право приймати лише Міністр оборони України. При цьому, наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення виданий на виконання наказу Міністра оборони України про звільнення позивача з військової служби. Також вказав про проведення усіх необхідних розрахунків з останнім на час виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Представник третьої особи Міністра оборони України Полторака С.Т. щодо заявлених позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 125-130, 239-242 ), просив відмовити в задоволенні позову. Зокрема зазначив, що протягом останніх 12 місяців генерал-лейтенант ОСОБА_1 неодноразово порушував взяті на себе згідно контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України зобов`язання. Так, у відповідності до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Міністр оборони України генерал армії України ОСОБА_2 під час особистої бесіди 05.05.2015 року вказав генерал-лейтенанту ОСОБА_1 на недоліки та запропонував позивачу переглянути своє відношення до виконання покладених завдань та не допущення їх у подальшому. Попри це, позивач у подальшому допустив ряд недоліків, які негативно вплинули на виконавчу дисципліну у військах, створили передумови для виникнення надзвичайних подій у Збройних Силах України тощо. Внаслідок чого генерал-лейтенант ОСОБА_1 протягом грудня 2015 - лютого 2016 року чотири рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про систематичність вчинених ним порушень та відповідає приписам пункту 2.12 Інструкції № 170.

Крім того, представник третьої особи зауважив, що ст. 102 Дисциплінарного статуту визначає застосування одноразового дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність. Якщо протягом року після накладення цього стягнення військовослужбовець не виправив своєї поведінки зразковим виконанням військового обов`язку і стягнення не відіграло своєї ролі, командир приймає рішення про переміщення військовослужбовця на нижчу посаду чи звільнення з військової служби.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 26.01.2016 року під час бесіди з Міністром оборони України було запропоновано нижчу посаду. Така пропозиція зумовлена неодноразовим допущенням позивачем недоліків, які негативно вплинули на виконавчу дисципліну у військах, створили передумови для виникнення надзвичайних подій у Збройних Силах України. Позивач відмовився від зазначеної пропозиції. З урахуванням негативного ставлення позивача до його пониження у посаді, та враховуючи систематичність порушень зобов`язань взятих генерал-лейтенантом ОСОБА_1 під час укладання Контракту, з урахуванням норм законодавства, що регулює порядок виконання військового обов`язку та проходження військової служби, Міністр оборони України правомірно видав оскаржений наказ, яким позивача звільнено з військової служби.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

19.02.2013 між Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України з одного боку та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на 5 років (а.с. 132-133).

Відповідно до п. 2 Контракту громадянин ОСОБА_1 добровільно взяв на себе визначені зобов`язання, зокрема:

- свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників).

- знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку Контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України;

- добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати підпорядкованим особовим складом, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку і майстерність, досягати позитивних результатів з бойової, мобілізаційної та фізичної підготовки.

Наказом Міністра оборони України від 03.09.2013 року № 289 (по особовому складу) генерал-лейтенанта ОСОБА_1 увільнено з посади першого заступника начальника Головного управління військового співробітництва та миротворчих операцій Генерального штабу Збройних Сил України та призначено на посаду заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (а.с. 134).

Перебуваючи на даній посаді, згідно Розподілу повноважень між першими заступниками та заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.05.2011 року № 90, генерал-лейтенант ОСОБА_1 спрямовував, координував та контролював діяльність Озброєння, Тилу Збройних Сил України та Центрального військово-медичного управління Збройних Сил України (а.с. 150-161).

Як свідчать матеріали справи, 05.05.2015 року під час проведення бесіди з Міністром оборони України, генерал-лейтенанта ОСОБА_1 попереджено про недостатньо ефективне виконання своїх службових обов`язків, що визначають обсяг виконаних завдань, доручених за посадою та запропоновано переглянути відношення до їх виконання (а.с. 144).

Судом також встановлено, що протягом грудня 2015 - лютого 2016 років на позивача накладені чотири дисциплінарні стягнення.

Так, 28.12.2015 року Міністром оборони України видано наказ № 282КП ДСК, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність за неналежне виконання вимог статей 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Розподілу повноважень між першим заступником і заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України, затвердженого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.05.2011 року № 90, щодо належної координації та контролю за діяльністю Озброєння Збройних Сил України в частині всебічного забезпечення військ (сил), які беруть участь в антитерористичній операції (а.с. 11-15);

27.01.2016 року Міністром оборони України видано наказ № 16КП, яким позивачу оголошено сувору догану за неналежний контроль за організацією виконання пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 01.12.2015 року № 254КП, в частині, що стосується надання пропозицій начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України для притягнення винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, невиконання вимог Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 21.11.2012 року № 777, та неналежну організацію виконання доручення начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.12.2015 року № 2798/нВ (а.с. 16).

10.02.2016 року Міністром оборони України видано наказ №28КП, яким позивачу оголошено догану за неналежний контроль за діяльністю Озброєння і Тилу Збройних Сил України та порушення вимоги підпункту 2.5.1 Розподілу повноважень між першим заступником і заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України, затвердженого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.05.2011 року № 90 (а.с. 17-18).

11.02.2016 року Міністром оборони України видано наказ № 29КП, яким позивачу оголошено догану за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 2.5.1, 2.5.2 Розподілу повноважень між першим заступником і заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України, затвердженого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.05.2011 року № 90 (а.с. 19-23).

З урахуванням застосованих до позивача вищевказаними наказами дисциплінарних стягнень, Міністром оборони України 18.02.2016 року прийнято наказ № 148, яким ОСОБА_1 , відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби обов`язків, звільнено з військової служби у запас за пунктом и (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) ( а.с. 10 ).

На підставі даного наказу, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України (по стройовій частині) 23.02.2016 року наказом № 36 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 30).

Перевіряючи правомірність оскаржених наказів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх скасування, виходячи із наступного.

Відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на військову службу, її проходження та притягнення до відповідальності врегульовані спеціальним законодавством, а саме: затвердженими Законами України Статутами Внутрішньої служби Збройних Сил України, гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про оборону, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року (далі Інструкція № 170), згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення.

За умовами пп. 1 п. 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами а, б, в, г, е, є, ж і и частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до п. б ч. 2 статті 26 Закону звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (пункт и). Крім того, вказаною частиною передбачені і інші підстави звільнення з військової служби перелік яких визначено в пунктах а, б, в, г, д, є, е, ж, з, і, ї, й, к, л, м.

Таким чином, дана норма визначає загальні підстави за якими контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у тому числі за пунктом и - у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

В свою чергу, ч. 8 ст. 26 вказаного Закону визначає підстави звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду, і допускає, що військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами в, г, е, є, и частини шостої цієї статті.

Указами Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року, № 454/2014 від 06.05.2014 року, № 607/2014 від 27.07.2014 року та № 15/2015 від 14.01.2015 року в Україні оголошена часткова мобілізація.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону" з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) в Україні настає особливий період.

Отже, на момент звільнення позивача з військової служби та винесення оскаржуваних наказів в Україні діє особливий період.

Пунктом 305 Положення визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Статтею 16 Статуту Внутрішньої служби ЗС України зазначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Пунктом 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 69 Дисциплінарного статуту на вищих офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження у посаді.

Відповідно до пункту 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить, що у розумінні вище наведених норм спеціального законодавства з питань проходження військової служби, під терміном систематичне невиконання умов контракту слід розуміти, що система має місце у разі вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили. Систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією із сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались декілька разів протягом останнього року служби.

Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що протягом грудня 2015 лютого 2016 років до позивача застосовано чотири дисциплінарні стягнення, зазначені судом в описовій частині даного рішення. При цьому, досліджуючи підстави застосування до позивача зазначених дисциплінарних стягнень, судом оглянуті відповідні накази № 282КП ДСК від 28.12.2015 року, № 16КП від 27.01.2016 року, № 28КП від 10.02.2016 року та № 29КП від 11.02.2016 року, за результатами чого встановлено, що їх прийняття було зумовлене неодноразовим допущенням генерал-лейтенантом ОСОБА_1 , під час обіймання ним посади заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України, порушень та недоліків у роботі, які негативно вплинули на виконавчу дисципліну у військах та створили передумови для виникнення надзвичайних подій у Збройних Силах України. Зокрема, допущені позивачем недоліки призвели до формально організованого виконання наказів командування, незадовільної організації розміщення та забезпечення військовослужбовців, знищення та зникнення військового озброєнння та військової техніки тощо.

Наведене свідчить про систематичність недотримання генерал-лейтенантом ОСОБА_1 норм Статутів Збройних Сил України та неналежне виконання своїх посадових обов`язків протягом вказаного періоду. При цьому, матеріали справи свідчать про намагання керівництва позивача, зокрема Міністра оборони України, вплинути на свого підлеглого, в зв`язку з чим з ОСОБА_1 неодноразово проводились бесіди в яких зверталась увага на недоліки в його роботі.

При цьому, як з`ясовано судом та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з наказами про накладення на нього дисциплінарних стягнень був своєчасно ознайомлений, проте у встановленому пунктом 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України порядку та строки, зазначені накази не оскаржив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що при винесенні оскаржених наказів № 148 від 18.02.2016 року про звільнення позивача з військової служби за систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем та № 36 від 23.02.2016 року про виключення зі списків особового складу, всіх видів забезпечення, відповідачами у справі було повністю дотримано порядок накладення дисциплінарного стягнення, та враховано характер і обставини вчинення правопорушень, його наслідки та врахована позиція ОСОБА_1 щодо виду дисциплінарного стягнення, яке слід до нього застосувати.

При цьому, суд не бере до уваги посилання представників позивача на абз. 6 п. 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454, в частині відсутності в діях генерал-лейтенанта ОСОБА_1 двох або більше порушень військової дисципліни протягом останніх 12 місяців, оскільки судом попередньо встановлено факти неналежного виконання позивачем службових обов`язків під час проходження військової служби, що як наслідок мало неодноразове застосування до генерал-лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень. Таким чином, саме сукупність допущених позивачем порушень і відповідних наслідків свідчать про систематичність невиконання умов контракту останнім, правова оцінка чому судом надана.

Також суд критично ставиться щодо тверджень представника позивача про недотримання відповідачем 2 Генеральним штабом Збройних Сил України вимог пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України під час прийняття рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, всіх видів забезпечення, з огляду на наступне.

Даним пунктом Положення регламентовано, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

При цьому, в абз. 3 вказаного пункту Положення законодавець наголошує, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З урахуванням вищенаведеної норми Положення, колегією суддів під час розгляду справи були досліджені надані представником Генерального штабу Збройних Сил України, докази забезпечення ОСОБА_1 грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, зокрема: довідка щодо проведення Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України розрахунку з генерал-лейтенантом ОСОБА_1 при його звільненні у запас (а.с. 222); роздавальна відомість №43 на виплату грошового забезпечення за лютий місяць 2016 року ( а.с. 223 ); роздавальна відомість №99 на виплату грошового забезпечення за лютий місяць 2016 року ( а.с. 224 ); видатковий касовий ордер від 23 лютого 2016 року ( а.с. 225 ); лист щодо видачі речового майна або виплати грошової компенсації за не видане речове майно від 22 квітня 2016 року №341/5/1/767 ( а.с. 226 ); лист щодо продовольчого забезпечення від 26 квітня 2016 року № 341/4/6/853 (а.с. 227). Даними документами спростовуються твердження представника ОСОБА_1 щодо не проведення з останнім передбачених пунктом 242 Положення розрахунків.

Визначаючись щодо правомірності оскаржуваного рішення суд також виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряючи, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано , тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 11 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про правомірність оскаржуваних наказів, наданими доказами вимоги позивача не доводяться, відтак, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила Олександрівна

Судді Альчук Максим Петрович

Бошкова Юлія Миколаївна