Справа № 754/4217/16-а
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/232/16
Справа №754/4217/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2016 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Таран Н.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва в призначенні їй пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 29.02.2016 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва призначити та виплатити з 22.02.2016 року позивачу пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років період з 29.12.1993 року по 30.12.1998 року та період навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 22.02.2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник у сфері охорони здоров'я та надала відповідний пакет документів. Однак листом від 29.02.2016 року відповідач надав відповідь позивачці про те, що періоди роботи провізором-аналітиком, провізором-технологом в аптеці, провізором-організатором, провізором аптечного складу з 02.08.1982 року по 13.03.1986 року, з 14.01.1986 року по 27.04.1987 року, з 28.04.1991 року по 28.02.1992 року, з 10.02.2004 року по 21.04.2005 року, з 10.05.2005 року по 16.06.2006 року, з 19.06.2006 року по 14.07.2007 року, з 02.01.2008 року по 18.08.2010 року, з 14.09.2010 року по 19.04.2011 року зараховані в спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугою років та складають 16 років 2 місяці 15 днів.

Періоди роботи з 27.07.1994 року по 28.02.1994 року, з 01.11.2002 року по 28.02.2003 року, з 03.03.2003 року по 09.02.2004 року, з 22.04.2005 року по 06.05.2005 року, з 11.07.2001 року по 31.12.2015 року провізором-організатором, провізором в товариствах та аптечному складі не зараховані до спеціального стажу, оскільки вони не передбачені переліком закладів охорони здоров'я, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 року №909. Також Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва не зарахувало до спеціального стажу період навчання в Запорізькому медичному університеті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року та період зайняття фармацевтичною діяльністю в аптечному пункті з 31.12.1993 року по 30.12.1998 року.

В призначенні пенсії за вислугою років на підставі п «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачці відмовлено, у зв'язку відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, як працівнику охорони здоров'я.

Позивачка вважає такі дії Управління незаконними, оскільки вони порушують встановлене ст. 46 Конституції України її право на соціальне забезпечення.

Щодо невключення періоду навчання в Запорізькому медичному університеті до спеціального стажу позивачка зазначає, що згідно диплому серії НОМЕР_1 Запорізького медичного університету з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року вона навчалася за спеціальністю фармація.

Відповідно п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених вказаним Законом.

Пенсії за вислугу років відносяться до трудових пенсій, а згідно положень п. «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. У вказаному переліку не зазначено, що період навчання не включається до стажу роботи по спеціальності.

З врахуванням спірних періодів спеціальний стаж позивачки складає 25 років 11 місяців 24 дні, тобто є достатнім для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони сфери здоров'я.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просила суд позовні вимоги повністю задовольнити.

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, з поданим позовом не погодився, направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що пенсії за вислугу років призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року в разі досягнення пенсійного віку і наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року. Умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи на посадах і в закладах, які передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою № 909 станом на 1 квітня 2015 року - не меншого 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. При перевірці наданих документів було з'ясовано, що для призначення пенсії за вислугою років як медичному працівнику ОСОБА_1 недостатньо спеціального стажу для призначення цього виду пенсії. До спеціального стажу роботи який дає право на призначення пенсії за вислугою років як медичному працівнику в закладах охорони здоров'я можливо зарахувати період роботи з 02.08.1982-13.01.1986, 14.01.1986-27.04.1987, 28.04.1987-05.05.1991, 28.04.1991-28.02.1992, 10.02.2004-21.04.2005, 10.05.2005-16.06.2006, 19.06.2006-14.07.2007, 0201.2008-18.08.2010, 14.09.2010-19.04.2011, що складає 16 років, 2 місяці, 5 днів. Для зарахування періодів роботи 27.07.1994-28.08.1994, 01.11.2002- 28.02.2003, 03.03.2003-09.02.2004, 22.04.2005-06.05.2005, 11.07.2011-31.12.2015 провізором-організатором, провізором в товариствах та аптечному складі не має підстав, оскільки вони не передбачені переліком закладів охорони здоров'я затвердженим постановою Кабміну України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» № 909 від 4 листопада 1993 року (Період роботи позивача за цей час становить 5 років 10 місяців, 8 днів). Тобто спеціального стажу позивачу не достатньо буде і при зарахуванні цих періодів, в зв'язку з чим пенсію за вислугою років призначити не можливо. Також позивач наполягає зарахувати до спеціального стажу період навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року. Однак відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі. На підставі вищенаведеного період навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року не можливо віднести до спеціального стажу, оскільки це не є період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове пенсійне забезпечення. Крім того, умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи на посадах і в закладах з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. Навчання не є спеціальний стаж роботи на посаді в закладах охорони здоров'я, що дає право на призначення пенсії за вислугою років. На підставі вищенаведеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки їй на даний час недостатньо спеціального стажу для призначення пенсії за вислугою років.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22.02.2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник у сфері охорони здоров'я та надала відповідний пакет документів.

Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва листом від 29.02.2016 року надало відповідь позивачці про те, що періоди роботи провізором-аналітиком, провізором-технологом в аптеці, провізором-організатором, провізором аптечного складу з 02.08.1982 року по 13.03.1986 року, з 14.01.1986 року по 27.04.1987 року, з 28.04.1991 року по 28.02.1992 року, з 10.02.2004 року по 21.04.2005 року, з 10.05.2005 року по 16.06.2006 року, з 19.06.2006 року по 14.07.2007 року, з 02.01.2008 року по 18.08.2010 року, з 14.09.2010 року по 19.04.2011 року зараховані в спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугою років та складають 16 років 2 місяці 15 днів. Періоди роботи з 27.07.1994 року по 28.02.1994 року, з 01.11.2002 року по 28.02.2003 року, з 03.03.2003 року по 09.02.2004 року, з 22.04.2005 року по 06.05.2005 року, з 11.07.2001 року по 31.12.2015 року провізором-організатором, провізором в товариствах та аптечному складі не зараховані до спеціального стажу, оскільки вони не передбачені переліком закладів охорони здоров'я, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909. Також Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва не зарахувало до спеціального стажу період навчання в Запорізькому медичному університеті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року та період зайняття фармацевтичною діяльністю в аптечному пункті з 31.12.1993 року по 30.12.1998 року.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Зі змісту ч. 3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Процедура призначення та отримання пенсії встановлена законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що позивач: 27.07.1994 року прийнята на посаду провізора-організатора ТОВ «Віка», м. Моршанськ, де працювала до 28.08.1994 року, 01.11.2002 року прийнята на посаду провізора ЗАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ», де працювала до 28.02.2003 року, 03.03.2003 року призначена на посаду провізора аптечного складу ТОВ «Медична компанія «Медікус», де працювала до 09.02.2004 року, 22.04.2005 року прийнята на посаду провізора ТОВ «ЄВРОАПТЕКА», де працювала до 06.05.2005 року, 11.07.2011 року прийнята на посаду провізора аптечного пункту, де працювала до 31.12.2015.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788- ХІ від 05.11.1991 року встановлено, що право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Перелік закладів і установ охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, згідно з яким до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях.

При цьому, згідно із приміткою 2 до Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ. В переліках закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385, до закладів охорони здоров'я віднесено фармацевтичні (аптечні) заклади: аптеку, аптечну базу (склад), базу (склад) медичної техніки, базу спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітичну лабораторію, лабораторію з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики), а серед посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою є посади завідувача і фармацевта.

Згідно з Переліком провізорських посад у закладах охорони здоров'я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року №385, посади керівників фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступники, в тому числі, завідувач та директор є провізорськими.

Статтею 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992 року № 2801-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено заклади, які забезпечують безпосередньо охорону здоров'я, куди включено і аптечні установи. Цією ж статтею зазначено, що заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Згідно довідки інспекції податків та зборів Міністерства податків та зборів Російської Федерації в місті Моршанск Тамбовської області від 15.02.2002 року №04-52/1671 ОСОБА_1 перебувала на обліку в якості підприємця з 29.12.1993 року по 06.05.2002 року (свідоцтво про державну реєстрацію підприємця № 980 від 29.12.1993 року, №320 від 30.12.1998 року).

Як вказувала позивачка в своєму позові в період з 29.12.1993 року по 30.12.1998 року вона займалася фармацевтичною діяльністю та відповідно вказаний період вона просить зарахувати до спеціального стажу, однак вказана вище довідка не містить інформації про те, що позивачка займалася саме фармацевтичною діяльністю в аптечному пункті, створеному фізичною особою-підприємцем у вказаний період.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» медичною і фармацевтичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам.

Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які займаються певними видами медичної і фармацевтичної діяльності, встановлюються Міністерством охорони здоров'я України. Відповідальність за дотримання зазначених кваліфікаційних вимог несуть керівники закладу охорони здоров'я і ті органи, яким надано право видавати ліцензію на провадження господарської діяльності в галузі охорони здоров'я.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Статтею 8 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензійні умови є нормативно-правовим актом, положення якого встановлюють кваліфікаційні, організаційні, технологічні та інші вимоги для провадження певного виду господарської діяльності.

Ліцензійні умови, що затверджені наказом державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, державної інспекції з контролю якості лікарських засобів від 3 березня 2009 року № 44/27 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами» та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2009 року за №298/16314, передбачають, що торгівля лікарськими засобами здійснюється лише через аптеки, їх структурні підрозділи, аптечні бази (склади).

Відповідно до ліцензії серії НОМЕР_2 виданої ОСОБА_1 комітетом з ліцензування адміністрації Тамбовської області вбачається, що вона видана ОСОБА_1 для здійснення фармацевтичної діяльності. Строк дії ліцензії з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року та вона продовжена до 09.05.2002 року.

Відповідно до наданого позивачкою протоколу до ліцензії серії НОМЕР_2 від 07.05.1998 року, вбачається, що ОСОБА_1 дозволено наступні види фармацевтичної діяльності: закупівлю, зберігання, постачання і відпуск готових лікарських засобів, лікарської природної сировини і препаратів із неї, виробів медичного призначення…, тобто ОСОБА_1 займалася фармацевтичною діяльністю.

Згідно довідок №2160 від 10.06.2002 року, виданих Управлінням Пенсійного фонду в Моршанському районі Тамбовської області позивачка за період з 01.01.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1995 року по 31.12.1995 року, з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року, з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року сплачувала страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Основним принципом цієї Угоди є те, що держави домовились між собою про збереження пенсійних прав громадян, які працюють на територіях цих держав. Визначальним є застосування законодавства тієї держави, де особа проживає. Ця держава несе всі витрати на пенсійне забезпечення незалежно від місця, де набутий трудовий стаж.

Відповідно статті 5, дія Угоди поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян які встановлені або будуть встановлені законодавством держав учасниць Угоди. Для встановлення права на пенсію враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, зокрема Російської Федерації.

Отже, зазначені вище обставини дають можливість зарахувати період з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року до спеціального стажу позивача, як працівнику сфери охорони здоров'я.

Щодо заявлених позовних вимог позивача щодо не включення до спеціального стажу періоду навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року слід зазначити наступне.

Вислуга років є видом спеціального стажу, це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, стаття 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й медичні працівники на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

На підставі вищенаведеного період навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року не можливо віднести до спеціального стажу, оскільки це не є період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове пенсійне забезпечення.

Крім того, умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи на посадах і в закладах з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Навчання не є спеціальний стаж роботи на посаді в закладах охорони здоров'я, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

На підставі вищенаведеного суд приходить до обґрунтованого висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню та до спеціального стажу позивачки слід зарахувати період з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року, як працівнику сфери охорони здоров'я.

На підставі наведеного, Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення", ст. ст. 2, 105, 158, 160, 161, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періоду роботи з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року.

Зобов'язати відповідача Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Г. Таран