Справа № 817/1614/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

19.04.2016 № К/800/5048/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуРівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2015
та ухвалуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016
у справі №817/1614/15
за позовомДержавної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення податкової заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкову заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у сумі 16534,25 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016, позов задоволено та стягнуто до місцевого бюджету податкову заборгованість у сумі 16534,25 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства відповідачем за період з 01.01.2008 по 30.06.2009 складено акт №173/17-119/НОМЕР_1 від 15.10.2009, яким встановлено порушення пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, пп.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та п. «б» ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», що стало підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік у сумі 15890,75 грн., І-ІІ кв.2009 року - 726 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.10.2009 за №/0, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 16616,75 грн.

За наслідками адміністративного оскарження названого податкового повідомлення-рішення, його скасовано в частині нарахованого податку в сумі 82,5 грн. та відповідно прийнято нове податкове-повідомлення-рішення від 17.11.2009 №/1 на суму 16534,25 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2010 у справі №2а-1682/10/1770, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013, ОСОБА_1 відмовлено в позові до Державної податкової інспекції у м.Рівне про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень від 21.10.2009 за №/0 та від 17.11.2009 №/1.

Податковим органом сформовані податкові вимоги №1/3748 від 10.08.2009 на суму 734,24 грн. та №2/4787 від 14.10.2009 на суму 446,09 грн., які вручені відповідачу 12.09.2009 року та 05.11.2009 відповідно, що підтверджується відмітками у корінці даних податкових вимог.

Оскільки, відповідачем сума визначеного податковим органом грошового зобов'язання в розмірі 16534,25 грн. не була сплачена, останній звернувся за її стягненням до суду.

Суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги мотивував рішення тим, що заборгованість по сплаті податку є узгодженою, в добровільному порядку відповідачем не сплачена, а тому підлягає стягненню.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

На час перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення, порядок нарахування і сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб регламентувався Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно п.5.4. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг - це узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно пп.5.2.1. п. 5.2. ст.5 названого Закону податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Зокрема, підпунктом 5.2.2. п.5.2 ст.5 цього ж Закону передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає потрібне надати.

Згідно пп.5.2.3 п.5.2 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» заява, подана з дотриманням строків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту, зупиняє виконання платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні, строк від дня подання такої заяви до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку сума податкового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення (підпункт 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Аналогічне поняття податкового боргу закріплено і в Податковому кодексі України від, який набув чинності з 01.01.2011, підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 якого визначено податковий борг як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Днем узгодження грошового зобов'язання платника податків згідно підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 57 Податкового кодексу України є день закінчення процедури адміністративного оскарження, яким є, зокрема, день, наступний за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

Відповідно до вимог п. 56.18 ст.56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Відтак, якщо рішення контролюючого органу, за яким стягується податковий борг не було скасовано і є чинним, грошові зобов'язання вважаються узгодженими.

Підсумовуючи вимоги вищенаведених норм, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що саме з дати набрання законної судовим рішенням (22.10.2013) слід вважати узгодженим грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 16534,25 грн., визначене податковим органом податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2009 №/1, і відповідно з цієї дати розпочинається законодавчо встановлений строк 1095 днів, протягом якого платник податків зобов'язаний самостійно погасити таку узгоджену суму.

Отже, з урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов'язання набула статусу податкового боргу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості з податку на доходи фізичних осіб у сумі 16534,25 грн.

В касаційній скарзі відповідач зазначає про пропуск встановленого строку стягнення податкового боргу, оскільки такий відлік, на її думку має починатись з дня направлення другої вимоги, тобто з 6 грудня 2009 р. і становив один рік для звернення до суду з даним позовом. Такі доводи не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства, оскільки п.п.102.4 ст. 102 Податкового кодексу чітко встановлено строк - 1095 днів з дня виникнення податкового боргу, а не направлення вимоги. Також є необґрунтованими доводи відповідача що до даних правовідносин не може застосовуватись Податковий кодекс України, який діє з 01.01.2011 р. оскільки податковий борг виник в 2009 році. Сума не сплаченого податкового зобов'язання набула статусу податкового боргу з 22.10.2013 р., а тому позивач та суди правильно застосували до даних правовідносин приписи Податкового кодексу України.

Враховуючи вимоги наведених норм, а також приймаючи до уваги встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, судова колегія касаційної інстанції погоджується з їх висновками, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову, що, в свою чергу, є підставою, відповідно до статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України, для залишення ухвалених судами рішень без змін.

Крім того, при відкритті касаційного провадження, Вищим адміністративним судом України приймалось рішення про відстрочення сплати судового збору до закінчення розгляду справи. З таких підстав, з ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору за подання касаційної скарги у даній справі - 2192 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 залишити без змін.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2192 грн. 40 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач УДКCУ у Печерському районі, рахунок отримувача 0007, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходу бюджету 22030105 «Судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075)»

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош