Справа № 804/11/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2016 рокусправа № 804/11/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі №804/11/16 за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Довгинцівського відділу Державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Казакової М.Ю. від 11.11.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № ВП 49181315;

- визнати неправомірним та скасувати акт опису та арешту майна від 04.12.2015 року, складений державним виконавцем Довгинцівського відділу Державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Казаковою М.Ю.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, у зв'язку з чим була позбавлена можливості виконати виконавчий документ в добровільному порядку, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору є передчасним. Крім того, враховуючи, що акт опису та арешту майна було складено за відсутності власника (боржника) і без огляду квартири, а розміри квартири та кімнат не відповідають дійсності, такий акт також підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга, фактично, обґрунтована доводами адміністративного позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалам справи підтверджено, що 11.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. видано виконавчий напис №13965 від 11.10.2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 на загальну суму 1064254,25 грн.

30.10.2015 року до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції звернувся представник ПАТ "Альфа-Банк" із заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого документу.

04.11.2015 року Державним виконавцем Казаковою М.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49181315, відповідно до якої боржнику (позивачу у справі) надано строк для добровільного виконання виконавчого напису до 10.11.2015 року. Копія вказаної постанови направлена позивачу за вих. №17660 від 04.11.2015р. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.90), що підтверджується копією реєстру відправлень кореспонденції, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.91).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, 04.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про що внесено також запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.99,100)

11.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 106425,43 грн., яку за вих. №18865 від 11.11.2015 року направлено боржнику за адресою, яка вказана у заяві стягувача - АДРЕСА_1.

04.12.2015 року державним виконавцем складено Акт, в якому зафіксовано, що виходом за адресою АДРЕСА_1 двері в квартиру ніхто не відчинив, потрапити до квартири для опису не вдалося (а.с.101).

Цього ж дня, 04.12.2015 державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна боржника, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 без участі боржника, однак за участю представника стягувача та двох понятих за технічною документацією на дану квартиру. Після проведення опису державним виконавцем було направлено копію акта опису й арешту майна боржникові за вих. №13488.

24.12.2015 року позивач отримала копії документів виконавчого провадження при ознайомленні з виконавчим провадженням ВП №49181315 та 29.12.2015 року звернулась із клопотанням про відкладення проведення виконавчих дій, у зв'язку з невчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження.

За результатами розгляду заяви 11.01.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкладення проваджений виконавчих дій до 16.01.2016 року, яку направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 136 від 11.01.2016 року.

Правомірність та обґрунтованість постанови про стягнення виконавчого збору та акту опису та арешту майна є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача вчинені в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

З такими висновками суду першої інстанції, в повній мірі, неможливо погодитися з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття спірних постанови та акту) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що державний виконавець зобов'язаний прийняти виконавчий документ, який відповідає вимогам Закону, та протягом трьох робочих днів винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій визначити строк для добровільного виконання - до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору, є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений. Винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у разі першого надходження виконавчого документа до державного виконавця та за умови спливу терміну для добровільного (самостійного) виконання боржником виконавчого документа також є обов'язком.

Разом з тим, передумовою прийняття рішення про стягнення з боржника виконавчого збору, зокрема, є вчинення державним виконавцем наступних дій: прийняття рішення по відкриття виконавчого провадження; надання боржнику строку для добровільного виконання визначеного у виконавчому документі; повідомлення боржника про ці рішення; встановлення фактів: повідомлення боржника про прийняті рішення та невиконання останнім у встановлений строк визначеного у виконавчому документі.

Судом встановлено, що рекомендоване поштове відправлення (постанова державного виконавця від 04.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер виконавчого провадження 49181315)) подано для оформлення поштового відправлення відділенню поштового зв'язку №86 м.Кривого Рогу 04.11.2015 року, проте дані про вручення адресату відсутні.

Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначив, зокрема, про те, що суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч.2 ст.24 Закону № 606-XIV, і був нереальним.

В даному випадку, колегія суддів вважає нереальним строк для добровільного виконання боржником виконавчого документу до 10.11.2015 року, оскільки доказів обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Таким чином, прийняття державним виконавцем ВДВС оскаржуваної постанови від 11.11.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору, є передчасним.

Щодо вимог про скасування акту опису та арешту майна боржника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Як вже було зазначено, арешт на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено постановою від 04.11.2015 року (а.с.99), яка винесена за заявою стягувача у відповідності до вимог ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», та не є предметом оскарження у даній справі.

Порядок складання акту опису майна врегульовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5, у відповідності до п.4.2.1 якої, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт.

Таким чином, та обставина, що боржник вчасно не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування акту опису та арешту майна боржника, оскільки умовою для складення такого акту є виявлення майна боржника, а не отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, положеннями Інструкції та закону України «Про виконавче провадження» не визначено обов'язкову участь боржника при складанні акту опису й арешту майна, що свідчить про безпідставність тверджень позивача в цій частині.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача, що розміри квартири та кімнат не відповідають дійсності, оскільки, по-перше, розміри, які вказані в акті опису та арешті майна, відповідають технічній документації, копії якої наявні в матеріалах справи, а по-друге, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження інших розмірів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню в частині.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частин 1 та 3 названої статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1102,42грн. за подачу адміністративного позову, в якому заявлено дві немайнові вимоги, та 1212,64грн. - за подання апеляційної скарги, а всього 2315,06грн.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, позивачу слід присудити судові витрати у розмірі 1157,53грн. за рахунок бюджетних асигнувань Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі №804/11/16 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Довгинцівського відділу Державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Казакової М.Ю. від 11.11.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № ВП 49181315, - скасувати та прийняти нову про задоволення позову в цій частині.

Постанову державного виконавця Довгинцівського відділу Державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Казакової М.Ю. від 11.11.2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № ВП 49181315 визнати незаконною та скасувати.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі №804/11/16 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Довгинцівського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, за рахунок його бюджетних асигнувань, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1157,53грн. (одна тисяча сто п'ятдесят сім гривень 53 коп.)

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова