Справа № 804/445/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2016 рокусправа № 804/445/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління МВС України на Придніпровській залізниці

про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у січні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: провести розрахунок терміну вимушеного прогулу у період часу з 03.11.2011 по 26.02.2014, вказавши кількість днів вимушеного прогулу, який стався з вини відповідача; керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) у випадку вимушеного прогулу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100, провести обчислення середнього грошового забезпечення у випадку вимушеного прогулу, провівши обчислення середнього грошового забезпечення позивача згідно абзацу 3 пункту 2 даного Порядку за останні повні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто за червень та липень 2011 року; згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) у випадку вимушеного прогулу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100, провести розрахунок грошового забезпечення за один календарний день шляхом ділення заробітної плати за червень та липень 2011 року на число відпрацьованих робочих днів. Нарахування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу провести шляхом множення середньоденного заробітку, розрахованого в п. 4 на число днів вимушеного прогулу, розрахованого в п. 1, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням; провести розрахунок недоплаченої суми грошового забезпечення, яке позивач має право отримати за час вимушеного прогулу з 03.11.2011 по 26.02.2014, шляхом віднімання від суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного у п. 4 суми, яку мені нарахував та виплатив відповідач - 60348,89 грн.; зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці виплатити недоплачену суму грошового забезпечення, яке позивач має право отримати за час вимушеного прогулу з 03.11.2011 по 26.02.2014 розрахунок, якої буде проведено судом під час розгляду справи; зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці виплатити витрати: за оплату судового збору у сумі 551,21 коп. та за банківські послуги у сумі 08,00 грн.; за оплату судового збору в суді другої інстанції за роз'яснення рішення суду в сумі 1218,00 грн. та за банківські послуги у сумі 13,15 грн.; за оплату судового збору в суді першої інстанції за роз'яснення рішення суду в сумі 365,40 коп. та за банківські послуги у сумі 12,00 грн.; в зв'язку з ліквідацією, зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці в порядку, передбаченому ст. 107 Цивільного кодексу України передати зобов'язання вчинити певні дії та здійснити виплати матеріального характеру своєму правонаступнику - Головному управлінню національної поліції в Дніпропетровській області.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано Управління МВС України на Придніпровській залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.11.2011 року по 26.02.2014 року в розмірі 38119 (тридцять вісім тисяч сто дев'ятнадцять) грн.81 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року в адміністративній справі № 804/5324/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, Управління МВС України на Придніпровській залізниці зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2011 року по 26 лютого 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці розмір грошового забезпечення ОСОБА_1, яке підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, було визначено відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, у розмірі 60348,89 грн. та виплачено у розмірі 57874,59 грн. (платіжне доручення від 21.08.2015).

Не погоджуючись з такими діями Управління МВС України на Придніпровській залізниці, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір середньої заробітної плати позивача становить 168,90 грн. (3898,80 + 3195,15/41), час вимушеного прогулу становить 583 робочих дні, а розмірі середнього заробітку за цей час складає 98468,70 грн. (583Ч168,90=32999,88 грн.), у зв'язку з чим ОСОБА_1 недоплачено суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.11.2011 по 26.02.2014 у розмірі 38119,81 грн. (98468,70-60348,89).

Проте суд апеляційної доходить знаходить помилковими такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, вказаний Порядок застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України 10.08.2011, таким чином попередні два місяці для вирахування середньої заробітної плати є червень та липень 2011 року.

Згідно з розрахунковим листом ОСОБА_1 за 2011 рік, виплати за червень 2011 року становили 4686,76 грн., за липень 2011 року - 3877,55 грн., загальна сума - 8564,31 грн., що підлягає діленню на 41 робочий день (8564,31/41=208,89).

Отже, середньоденна (годинна) заробітна плата ОСОБА_1 становить 208,89 грн., яка підлягає множенню на 583 робочих дні вимушеного прогулу.

Таким чином, сума грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2011 по 26.02.2014 становить 121782,87 грн. (583Ч208,89).

Враховуючи, що відповідачем була нарахована та виплачена сума у розмірі 60348,89 грн., недоплачена сума грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу становить 61433,98 грн.

Посилання відповідача на необхідність застосування положень Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, при обрахуванні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, оскільки вказана інструкція прийнята з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, тоді як Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, є спеціальним нормативно правовим актом, що регулює спірні правовідносини.

Щодо решти позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, вимоги позивача щодо проведення судом розрахунку часу вимушеного прогулу, розміру суми грошового забезпечення тощо, за своєю суттю не можуть вважатися позовними.

Позовна вимога щодо зобов'язання УМВС України на Придніпровській залізниці в порядку, передбаченому ст. 107 Цивільного кодексу України, передати зобов'язання вчинити певні дії та здійснити виплати матеріального характеру своєму правонаступнику - Головному управлінню національної поліції в Дніпропетровській області, також не підлягає задоволенню, оскільки згідно з п. 9 ч. 1 ст. 3 КАС України відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем в даній адміністративній справі є УМВС України на Придніпровській залізниці, процес ліквідації якого на час розгляду справи не завершений, підстави для зобов'язання передання обов'язку вчинення певних дій іншому державному органу відсутні.

Щодо вимог про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що, у зв'язку з розглядом та вирішенням даної адміністративної справи, ОСОБА_1 були понесені судові витрати у розмірі 551,21 грн.

При цьому судом встановлено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку про помилковість сплати ОСОБА_1 судового збору в даній адміністративній справі, а тому такий підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Вимоги про відшкодування витрат на банківські послуги у розмірі 08,00 грн. та сплату судового збору в суді другої інстанції за роз'яснення рішення суду в сумі 1218,00 грн. та за банківські послуги у сумі 13,15 грн., за оплату судового збору в суді першої інстанції за роз'яснення рішення суду в сумі 365,40 коп. та за банківські послуги у сумі 12,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до приписів процесуального законодавства комісія за банківські послуги при сплаті судового збору не відноситься до судових витрат. Також суд зазначає, що вирішення питання про розподіл судових витрат здійснюється в рамках тієї адміністративної справи в якій подано відповідну заяву (скаргу), а тому судові витрати сплачені при розгляді іншої адміністративної справи не підлягають відшкодуванню в адміністративній справі № 804/445/16.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року в адміністративній справі № 804/445/16 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління МВС України на Придніпровській залізниці здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2011 по 26.02.2014 в розмірі 61433,98 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 21 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2016 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова