Справа № 813/1186/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року № 813/1186/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Барнича Т.В.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К «Про звільнення ОСОБА_1».

- поновити ОСОБА_1 з 10.03.2016 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з наданням відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 10.03.2016 по 04.09.2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказ відповідача про звільнення позивача з роботи є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у позивача була необхідність по догляду за хворою дитиною у період з 14.01.2016 по 21.01.2016, що підтверджується довідкою Головного лікаря Самбірської міської дитячої лікарні. Зазначає, що станом на 09.03.2016 позивач була прийнята на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а тому не могла бути звільнена з неї за відсутність на робочому місці у період з 14.01.2016 по 21.01.2016, тобто період, коли позивач не обіймала цю посаду. Також посилається на те, що відповідач пропустив строки притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, передбачені ст. 148 Кодексу законів про працю України.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, де зазначає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі вимоги чинного Кодексу законів про працю України. Зазначає, що 09.03.2016 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області видано наказ за № 456/К «Про звільнення ОСОБА_1» за прогул, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставами для видання наказу послужили акт від 14.01.2016 про відсутність позивача на робочому місці 14.01.2016 з 09:00 год. по 17:55 год., а також акт від 21.01.2016 про відсутність позивача на робочому місці в період з 14.01.2016 по 21.01.2016. Про причини відсутності позивача на робочому місці у вказаний період не повідомлялося. Крім того, підставою для видання такого наказу стало неналежне підтвердження тимчасової непрацездатності позивачем за період з 14.01.2016 по 21.01.2016, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 12.01.2016 № 18/К ОСОБА_1 приступила до виконання обов'язків на посаді провідного спеціаліста відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

У зв'язку зі змінами у штатному розписі районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції у Львівській області, станом на 2015 рік, згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 № 455/К ОСОБА_1 09.03.2016 призначено на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області в порядку переведення, звільнивши з посади провідного спеціаліста відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

09.03.2016 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області видано наказ за № 456/К «Про звільнення ОСОБА_1» за прогул відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Як видно з вказаного наказу, підставою для звільнення стала відсутність на робочому місці провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 у період з 14.01.2016 року по 21.01.2016 року та неналежним підтвердженням тимчасової непрацездатності відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністертства охорони здоров'я України від 13.11.2011 №455.

Позивач не погодилась з таким наказом та оскаржила його в судовому порядку.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатись своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 40 КЗпП України врегульовано питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В законодавстві відсутнє визначення поняття "прогул", однак в Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92р. №9 розкривається зміст цього поняття як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або принаймні більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Не є поважними причинами відсутності працівника на роботі згідно з вищезазначеною постановою, зокрема, поміщення особи до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне за собою накладення одного з видів дисциплінарного стягнення передбаченого статтею 147 КЗпП України - догану або звільнення.

З урахуванням викладеного, для прийняття рішення про звільнення працівника з займаної посади за прогул необхідно встановити дві обставини: по-перше - встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге - з'ясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними.

Як видно з оскарженого наказу, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - за прогул, що мав місце з 14.01.2016 по 21.01.2016.

Як судом встановлено вище, наказом від 09.03.2016 № 455/К ОСОБА_1 09.03.2016 призначено на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області та в той же день 09.03.2016 звільнено з посади за прогул, який мав місце, коли ОСОБА_1 обіймала посаду провідного спеціаліста відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

З даного приводу суд зазначає, що особа може бути звільнена з посади за дії чи бездіяльність, які вона вчинила на посаді, з якої звільняється, а не за дії чи бездіяльність на посаді, яку обіймала раніше, а тому ОСОБА_1 не могла бути звільнена з посади провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за відсутність на робочому місці у період з 14.01.2016 по 21.01.2016, тобто період, коли позивач обіймала іншу посаду - провідного спеціаліста відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Як вже зазначалося, позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - за прогул, що мав місце у період з 14.01.2016 по 21.01.2016.

Як доказ відсутності позивача на роботі у період з 14.01.2016 по 21.01.2016 відповідачем надано акт від 14.01.2016 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 14.01.2016 з 09:00 год. по 17:55 год., а також акт від 21.01.2016 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у період з 14.01.2016 по 21.01.2016. Також відповідач заанчає, що про причини відсутності позивача на робочому місці у вказаний період не повідомлялося.

В свою чергу в обґрунтування поважності підстав відсутності на роботі у період з 14.01.2016 по 21.01.2016 позивач зазначає необхідність догляду матері за хворою дитиною, що підтверджуєються випискою з протоколу ЛКК при Самбірській міській дитячій лікарні Львівської області №35 від 14.01.2016, однак відповідач вважає, що така виписка ЛКК не може вважатися належним засвідченням тимчасової непрацездатності позивача відповідно до п.п. 1.1, 1.2 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

Суд вважає, що при прийнятті рішення про звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України та перед винесенням оскаржуваного наказу відповідач мав перевірити обставини відсутності позивача на робочому місці, визначити їх як неповажними і лише потім видавати наказ про звільнення.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем порушено порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення його з займаної посади. Визначення причин відсутності працівника на роботі поважними може здійснюватися як безпосередньо роботодавцем, так і органом, до якого оскаржується накладення дисциплінарного стягнення, зокрема судом.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин відсутності її на роботі у період з 14.01.2016 по 21.01.2016 суд враховує, що причини відсутності працівника на роботі можуть бути поважними лише тоді, коли такі причини працівник не міг усунути, в його діях відсутня вина.

Так, в матеріалах справи міститься лист головного лікаря Самбірської міської дитячої лікарні ОСОБА_3 від 18.03.2016 №19, з якого видно, що «листок непрацездатності на ОСОБА_1 по догляду за хворою дитиною за період з 14.01.2016 по 21.01.2016 не був відкритий вчасно через людський фактор. Особа, яка повинна була відкрити лікарняний листок не зробила цього вчасно через надходження великої кількості медичної документації на реєстрацію у зв'язку з епідемією грипу та через певну неуважність. Даному медичному працівникові винесено догану. Щоб якось підтвердити факт захворювання дитини та потребу матері у догляді за нею було видано виписку з протоколу ЛКК №35 від 27.01.2016 згідно якої рекомендовано догляд матері ОСОБА_4 за хворим сином у період з 14.01.2016 по 21.01.2016».

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем при прийняті оскаржуваного наказу не враховано обставин, які не залежали від волі позивача та суд вважає, що причина відсутності ОСОБА_1 на роботі є поважною.

Також, відповідно до ст. 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як видно з оскарженого наказу, відповідачем виявлено відсутність ОСОБА_1 на роботі 14.01.2016, що підтверджується актом від 14.01.2016, а застосовано дисциплінарне стягнення до позивача у вигляді звільнення лише 09.03.2016, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого ст. 148 Кодексу законів про працю України.

Що стосується позовної вимоги поновити ОСОБА_1 з наданням відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 10.03.2016 по 04.09.2016, то суд зазначає, що за своєю правовою природою повноваження відповідача щодо надання відпустки працівникам належать до внутрішньої організації діяльності відповідача як роботодавця, а суд не може втручатися у внутрішню діяльність Головного територіального управління юстиції у Львівській області як роботодавця позивача та перебирати на себе його права та обов'язки, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним і скасування спірного у справі наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К «Про звільнення ОСОБА_1», а відтак і поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 10.03.2016.

Відповідно до частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 10.03.2016.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення на роботі звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя (підпис) Р.М. Брильовський

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді О.І. Ревуцька