Справа № 824/88/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/88/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Мандрик І.А.,

представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи Хованця А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора речових прав та обтяжень - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора речових прав та обтяжень - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26632120 від 01 грудня 2015 року на нерухоме майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 17 лютого 2016 року залучено до участі у даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на даний час право власності на належне йому нерухоме майно безпідставно зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Позивач, вказуючи про протиправність оскаржуваного рішення, посилався на те, що жодних повідомлень щодо відступлення прав за іпотечним договором від первісного іпотекодержателя ПАТ «Сведбанк» новому іпотекодержателю ТОВ ФК «Вектор Плюс» він не отримував, а про перехід права власності його повідомили тільки 02 лютого 2016 року. Зазначав, що жодних вимог про усунення порушень від нового іпотекодержателя ТОВ ФК «Вектор Плюс» він не отримував, а тому не існує документу, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання ним письмової вимоги про усунення порушень. При оскаржуваній реєстрації права власності жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на вказаний вище об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

На думку позивача, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв виходячи за межі своїх повноважень, визначених законодавством, що регулює спірні правовідносини, й у спосіб, що не передбачений законом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Додатково вказав, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач керувався нечинним правовим актом, а державна реєстрація прав власності на нерухоме майно, усупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, була проведена не за місцем розташування нерухомого майна. Зазначив, що відповідачем безпідставно прийнято від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» разом із заявою про реєстрацію права власності не завірені в установленому порядку копії письмових вимог про усунення порушень, надісланих іпотекодержателем іпотекодавцю. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Водночас від нього до суду надійшли заперечення проти позову у письмовій формі, в яких він вказує про необґрунтованість й безпідставність заявлених позовних вимог та про правомірність оскаржуваного рішення. Також зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_3 не навів, які саме його суб'єктивні права були порушені оскаржуваним рішенням відповідача. На думку відповідача, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Векто Плюс», в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених відповідачем у письмових запереченнях проти позову. Вказавши про правомірність оскаржуваного рішення, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 листопада 2006 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та громадянином України ОСОБА_5 укладено кредитний договір №31/12-ф, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав кредитні грошові кошти в сумі 35200 дол.США.

За вказаним договором позичальник зобов'язувався належним чином використовувати і повернути банку отримані кредитні кошти та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та термін, встановленні договором.

Розділом 5 договору №31/12-ф визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається - застава нерухомості, а саме: нежитловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, м. Чернівці, що належить на праві власності ОСОБА_3 (іпотекодавець по кредиту), за договором іпотеки, який укладається між банком і власником та посвідчується нотаріально не пізніше 01 листопада 2006 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №31/12-ф від 01 листопада 2006 року між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір №31/12-Ф/ІП-1 від 01 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за №4773.

Згідно умов цього договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Чернівці, загальною площею 96,5 м. кв., житлова площа 44,2 м. кв. та належить йому на праві приватної власності на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 листопада 2002 року, зареєстрованого в Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації 10 квітня 2003 року, внесений запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно під номером 665334.

01 грудня 2006 року ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (іпотекодержатель) уклали договір №1 про внесення змін до іпотечного договору №31/12-Ф/ІП-1 від 01 листопада 2006 року.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС -Комерцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, за яким банк відступає останньому свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором.

В той же день публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС -Комерцбанк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "Вектор Плюс» уклали договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік який наведено у Додатку №1, в якому значиться і про кредитний договір №31/12-Ф від 01 листопада 2006 року.

Відповідно до пункту 1.5 Договору про відступлення прав за іпотечними договорами у зв'язку із здійсненням відступлення новому іпотекодержателю всіх прав первісного іпотекодержателя за Іпотечними договорами та у зв'язку із зміною сторони у іпотечних договорах, іпотекодержателем за Іпотечними договорами стає товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Отже, право вимоги перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», що не заперечувалось сторонами.

15 жовтня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надіслало ОСОБА_5 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

В даному повідомленні вказувало, що товариство придбало право вимоги заборгованості по кредитному договору №31/12-ф від 01 листопада 2006 року на підставі договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеному з ПАТ «Сведбанк», а також на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки від 01 листопада 2006 року, яким забезпечено виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору.

Повідомляло, що борг за кредитним договором станом на 28 листопада 2012 року складає 56288,55 дол. США, з яких: 27627,00 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 9881,57 дол. США - заборгованість по процентам; 17898,43 дол. США - штрафні санкції; 881,55 грн сума комісії.

На виконання Кредитного договору, за умовами Іпотечного договору та на підставі статті 36 Закону України «Про іпотеку" товариство має право самостійно обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання; продажу від свого імені предмета іпотеки.

Зазначало, що товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені будинку, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, АДРЕСА_1 будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або зареєструвати право власності на вказаний предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Також повідомило, що в порядку статей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання даного листа, ОСОБА_5 зобов'язаний виконати основне зобов'язання, шляхом перерахування боргу на рахунок товариства, а також вправі письмово повідомити товариство про свій намір купити предмет іпотеки і набути переважне право на його придбання.

Вказувало, що у разі невиконання даної вимоги, Іпотекодержателем буде застосовано звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності або продаж від імені товариства, будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності з наступною реєстрацією права власності на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно матеріалів справи аналогічне повідомлення 16 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», від імені якого на підставі договору про надання послуг №01/01/14-УВ від 01 січня 2014 року діяло товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг», направляло ОСОБА_3

Однак, дане повідомлення було повернуто з відміткою пошти про не вручення «за закінченням терміну зберігання».

З матеріалів реєстраційної справи відносно житлового будинку за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, АДРЕСА_1 також вбачається, що 01 грудня 2015 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» Кандаєва Д.Р. звернулась із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно картки прийому заяви №26632013 до заяви було додано договір іпотеки від 01 листопада 2006 року, серія та номер №4773, виданого приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новоселицькою І.Л.

Крім цього, як вбачається з обставин справи, заявником було надано також копії квитанцій про сплату амінзбору та за витяг з ДРРП; копії повідомлень про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, направлені на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3; копії рекомендованих повідомлень про вручення відповідних поштових відправлень; копія договору №1 про внесення змін до іпотечного договору; копія кредитного договору та копії додаткових договорів до нього; копія договору про відступлення прав за іпотечними договорами та копія витягу з додатку №1 до цього договору; копія договору факторингу та копія витягу заборгованостей з реєстру заборгованостей боржників; копія довіреності представника заявника та копія паспорту довіреної особи; копія висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки.

На підставі зазначеного, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 грудня 2015 року №26632120, яким проведено державну реєстрацію права власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. видано витяг з Державного реєстру речових прав за №48784400 про реєстрацію за указаним товариством права власності на зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, серії та номер 4773, виданого 01 листопада 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новоселицькою І.Л. Підставою внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26632120 від 01 грудня 2015 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_3, як власник нерухомого майна, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

У зв'язку з цим, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень на час виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Водночас, як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26632120 від 01 грудня 2015 року, при його прийнятті відповідач керувався нормами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Однак, зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 12 лютого 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався нечинним підзаконним нормативно-правовим актом.

Відтак, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26632120 від 01 грудня 2015 року є таким, що прийнято не на підставі діючого на час його прийняття законодавства, а тому є протиправним й підлягає скасуванню.

Поряд з цим, вирішуючи спір та вважаючи оскаржуване рішення незаконним, суд також виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою, третьою статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до абз. 1-3 частини п'ятої статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Частиною сьомою статті 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Згідно абз.2 частини першої статті 9 Закону №1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Повноваження державного реєстратора встановлені частиною другою статті 9 Закону №1952-IV, до яких, зокрема, належать встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини дев'ятої статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Згідно положень частини першої статті 16 Закону №1952-IV заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Відповідно до положень частини першої статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналіз наведених норм матеріального та процесуального права дає підстави для висновків про те, нотаріус є суб'єктом владних повноважень, спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Якщо в результаті вчинення нотаріальної дії відбувається виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав, то лише у цьому разі нотаріус, який вчинив відповідну дію, проводить державну реєстрацію цих прав. Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. При цьому державна реєстрація прав власності не за місцем розташування нерухомого майна проводиться виключно у разі вчинення нотаріальної дії з цим нерухомим майном. На час виникнення спірних правовідносин не було передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Як вбачається з обставин справи, відповідачем не вчинялось жодної нотаріальної дії з об'єктом нерухомості за адресою: Чернівецька область, АДРЕСА_1, а тому приватний нотаріус не мав підстав вчиняти реєстраційні дії щодо цього майна.

Поряд з цим, суд вважає безпідставними надані в судовому засіданні посилання третьої особи на те, що відповідач вчинив нотаріальні дії: засвідчив справжність підпису та подані разом із заявою документи, перевірив дієздатність та повноваження уповноваженої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», оскільки вони не спростовують факту не вчинення відповідачем безпосередньо нотаріальної дії, в результаті якої б відбулося виникнення, перехід або припинення прав на об'єкт нерухомого майна, відносно якого вчинено реєстраційну дію.

Враховуючи зазначене та зважаючи на те, що державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості за адресою: Чернівецька область, АДРЕСА_1 було проведено не за місцем його розташування, суд приходить до висновку про протиправність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26632120 від 01 грудня 2015 року.

Крім цього, перевіряючи дотримання порядку прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-IV (далі - Закон №898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону №898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно частини першої статті 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцюта боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 37 Закону №898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Судом встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться адресою: Чернівецька область, АДРЕСА_1 був договір іпотеки від 01 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за №4773.

Відповідно до пункту 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, усупереч вказаним вимогам Порядку №868 заявником було подано відповідачу копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві, не завірену в установленому порядку.

Надані в судовому засіданні пояснення третьої особи про те, що заявником було надано відповідачу оригінали указаних документів не спростовують факту неподання державному реєстратору саме завірених в установленому порядку зазначених документів, як буквально визначено підпунктом 1 пункту 46 Порядку №868.

Також, усупереч вимогам підпункту 2 пункту 46 Порядку №868, заявником не було надано відповідачу документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Так, згідно матеріалів справи 16 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», від імені якого на підставі договору про надання послуг №01/01/14-УВ від 01 січня 2014 року діяло товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг», направило ОСОБА_3 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене повідомлення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, дане повідомлення було повернуто з відміткою пошти про не вручення, причина повернення - «за закінченням терміну зберігання».

До цього слід зазначити, що за змістом абз. 2 пункту 119 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (у відповідній у редакції) не вручені одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені.

Оскільки в підпункті 2 пункту 46 Порядку №868 зазначено саме про момент отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, то указані вище документи не є належними документами, що можуть підтвердити завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Беручи до уваги те, що згідно наведених норм державного реєстратора зобов'язано перевірити, що 30-ти денний строк з моменту отримання іпотекодавцем вимоги сплив і іпотекодержатель, відповідно, з цього моменту набув право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, то безпідставним й необґрунтованим є твердження відповідача та третьої особи про те, що на 30-ти денний строк для виконання вимоги є строком, який починається з моменту надсилання вимоги засобами поштового зв'язку.

Отже, представником товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» разом із заявою про державну реєстрацію прав від 01 грудня 2015 року не було подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій А.М. усіх необхідних відповідно до пункту 46 Порядку №868 документів.

Відтак, прийняте відповідачем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26632120 від 01 грудня 2015 року є необґрунтованим, протиправним, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На переконання суду, в даному випадку права позивача - власника нерухомого майна, що набуте ним на підставі судового рішення, підлягають захисту саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майна за третьою особою.

Зазначене узгоджується з положеннями частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про його скасування.

Наведеним спростовуються твердження відповідача, викладенні у письмових запереченнях проти позову, щодо неправильного обрання позивачем способу захисту порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач - суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення. Його доводи, а також доводи третьої особи, що є аналогічними, спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то позивачу необхідно повернути судовий збір у розмірі 551,20 грн, сплачений ним за подання позову згідно квитанції від 16 лютого 2016 року.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26632120 від 01 грудня 2015 року на нерухоме майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, АДРЕСА_1.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 13 травня 2016 року.