Справа № 804/7034/15
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 р. Справа № 804/7034/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2015 року роз'єднано в окремі провадження справи за позовами, зокрема, ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.
У звязку з повторним автоматичним розподілом, здійсненим на підставі Розпорядження № 507д від 29.09.2015 року, адміністративна справа № 804/7034/15 за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі надійшла в провадження судді Серьогіної О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.
В адміністративному позову, який був в подальшому уточнений, позивач просить:
- визнати дії Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, які виразилися у недофінансуванні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області в частині потреб на заробітну плату судді Хорошенко В.М. та невірному нарахуванню заробітної плати судді Жовтоводського міського суду Хорошенко В.М. - неправомірними;
- стягнути з Державної судової адміністрації на користь ОСОБА_4 303 917,09 грн.;
- зобовязати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_4 виходячи з посадового окладу 5000 грн. та проводити підвищення посадових окладів у разі збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати;
- зобовязати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити ОСОБА_4 нарахування надбавки за вислугу років у відповідності з його стажем роботи виходячи з загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України Про статус суддів;
- зобовязати Міністерство Фінансів України закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік;
- зобовязати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України на користь Держаної судової адміністрації за програмою Виконання рішень судів на користь суддів для виконання судового рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших виплат. Таким чином, премії та інші виплати є складовою частиною заробітної плати судді.
Відповідно до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 р. Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, №856 від 19.09.1996 р. Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів, №220/2002 від 05.03.2002 р. Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у звязку із додатковим навантаженням, №642/2004 р. від 11.06.2004 р. Про внесення змін до деяких Указів Президента України, №46/2006 від 21.01.2006 р., позивачу не було виплачено жодної надбавки, які передбачалися вищевказаними Указами, а саме до 01.01.2006 року, окрім надбавки, передбаченої Указом Президента України №856/96 від 10.07.1996 р., яка виплачувалась, але не в повному обсязі.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №39 від 21.01.1993р. Про умови оплати працівників суду та постанови Кабінету Міністрів України №2288 від 13.12.1999 р. Про впорядкування умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів, на думку позивача, фонд преміювання повинен був утворюватися у кратному співвідношенні до місячного фонду заробітної плати, яка включає у себе не тільки посадовий оклад судді, але й інші надбавки, та з огляду на те, що за період часу з 01.07.1995 р. по 01.01.2006 року позивач недоотримував належну йому заробітну плату, преміювання судді також проводилося відповідачами не в повному розмірі.
Позивач вважає, що Міністерство фінансів України та Державне казначейство України, починаючи з 01.07.1995 року не фінансувало належним чином Міністерство юстиції України та його управління на місцях, зокрема, в Дніпропетровській області, а потім Державну судову адміністрацію України та її управління на місцях.
Відповідно до п. 4 ст. 44 Закону України Про статус суддів суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки 10 відсотків; понад 5 років - 15; понад 10 років 20; понад 15 років 25; понад 20 років 30; понад 25 років 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Пунктом 61 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік змінено слова загальної суми щомісячного заробітку словами посадового окладу. У звязку із прийняттям таких змін з 01.01.2008 року ТУ ДСА України в Дніпропетровській області стало проводити нарахування вислуги років позивачу виходячи з їх посадового окладу, без урахування надбавок, що призвело до зменшення розміру заробітної плати.
Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп вищевказані зміни до Закону України Про статус суддів визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).
Крім того, відповідно до абзацу 4 ст. 1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів від 10.07.1995 року за № 584/95 судді звільнені від сплати прибуткового податку. У зв'язку з набранням чинності з 01.01.2004 року Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, який передбачає лише соціальні пільги по сплаті вказаного податку, протягом періоду часу з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2009 року з нарахованої суддям заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб. Позивач вважає, що вказаний податок за зазначений період повинен бути стягнутий з Державного бюджету України на його користь.
Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України Про статус суддів розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Постановою Кабінету Міністрів України № 514 від 30 червня 2005 року встановлений посадовий оклад Голови Верховного Суду України в розмірі 15 розмірів мінімальної заробітної плати. Зазначена постанова набрала чинності з 01 червня 2005 року, отже із вказаної дати посадові оклади суддів не могли бути меншими від 50 відсотків окладу Голови Верховного Суду України. 30 червня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №514 Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного суду України, якій була надана зворотна дія в частині і згідно якої зазначеним в постанові особам були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх праці. Що ж стосується суддів загальних судів, то лише 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №865 Про оплату праці суддів, якою підвищив їм посадові оклади пропорційно до окладів Голови та заступників Голови Верховного Суду України, ввівши її в дію (п. 5 Постанови) лише з 01.01.2006 року. Постановою Вищого адміністративного Суду України від 16.05.2007 року за позовом ОСОБА_11 до Держави Україна було визнано п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 Про оплату праці суддів незаконним та допущено поворот виконання цієї постанови, з визнанням того, що вона підлягає застосував одночасно з постановами КМУ України від 30.06.2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005 року.
Враховуючи, що суддям Жовтоводського міського суду за період часу з 01.06.2005 року по 01.01.2006 року посадові оклади пропорційно до окладів Голови, заступників Голови Верховного Суду України підвищено не було, а відповідно, не було зроблено і перерахунок заробітної плати та довічного грошового утримання, позивач вважає, що недоплачена сума підлягає стягненню на його користь.
Також, ст. 34 Закону України Про оплату праці передбачила обовязок роботодавця виплачувати працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із несвоєчасною її виплатою.
Порядок виплати такої компенсації проводиться у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 159 Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. З огляду на зазначені нормативні акти позивач вважає, що з відповідачів також слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати.
На думку позивача, стягнення недоплаченої заробітної плати та грошової компенсації повинні бути проведені з Державної судової адміністрації, Міністерство Фінансів України повинно бути зобовязано закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік, а Державне казначейство України повинно бути зобовязане провести видатки з Державного бюджету України, передбачені ДСА України за програмою Виконання рішень судів на користь суддів.
Державна судова адміністрація України надала заперечення в яких зазначила, що всі виплати позивачу здійсненні у відповідності до вимог діючого на той момент законодавства та з урахуванням всіх складових грошового забезпечення судді.
Міністерство фінансів України надало суду заперечення на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволені позовних вимог та зазначило, що згідно статті 120 Закону України Про судоустрій України від 07 лютого 2002 року №3018-ІІІ, з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.
В судове засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 12.03.1993 року, згідно Постанови ВРУ №210-У від 05.10.2006 року обраний суддею безстроково, стаж роботи, 21 рік.
Згідно наказу №27-к від 22.12.2006 року голови Жовтоводського міського суду з 12.12.2006 року судді Хорошенко В.М. було призначено виплату щомісячного грошового утримання, яке було отримано останнім в 2007 році, без компенсацій частини втрати цього утримання, у звязку із несвоєчасного його виплатою за період з 12.12.2006 по 01.08.2007р.
Щодо вимог позивача в частині зобовязання Державної судової адміністрації України нарахувати та виплатити недоотриману суму заробітної плати позивачу з 01 червня 2005 року по 1 січня 2006 року суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 44 Закону № 2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).
Постановами №513 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України" та №514 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного суду України", якими підвищив оклади, зокрема, Голові Конституційного суду України та Голові Верховного суду України.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 865 Про оплату праці суддів, якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (була чиною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, пункт 5 постанови № 865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Отже, Кабінет Міністрів України на період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону № 2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, незважаючи на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом статтею 44 Закону № 2862-XII, а не статтею 8 Закону № 108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону № 108/95-ВР, зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року жодних змін ні в обсязі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Стосовно позовних вимог про донарахування довічного грошового утримання судді Хорошенко В.М. за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року, суд вважає за необхідне в цій частині відмовити, оскільки нарахування довічного грошового утримання суддів пов'язано із заробітною платою яку щомісячно нараховується працюючому судді.

В даному випадку спір про неправильне визначення складової заробітної плати позивачів відбувся у 2010 році, ці гроші не були нараховані та отримані суддею у період 1 червня по 31 грудня 2005 року, тому підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді Хорошенко В.М. не виникає.

Стосовно вимог позивача про проведення перерахунку їх заробітної плати з 22 травня 2008 року по 01 квітня 2009 року відповідно до пункту 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" щодо правильності розрахунку надбавки за вислугу років, колегія суддів також не вбачає правових підстав, оскільки на загальний розмір заробітної плати яку отримували судді у цей період зміна після 22 травня 2008 року алгоритму нарахування надбавки за вислугу років не плинула, бо суддям проводилися інші виплати в межах фонду фінансування. Підстави вимагати збільшити фонди фінансування по заробітній платі відсутні, а сам по собі факт неправильного застосування відповідачами проведення нарахування суддям надбавки за вислугу років після 22 травня 2008 року ще не свідчить про неправильність загального розміру заробітної плати позивачів у цей період.

Стосовно вимог про донарахування заробітної плати за період з 03 грудня 2007 року по 01 квітня 2009 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів", без урахування пункту 4-1 вищевказаної Постанови, тобто про необхідність під час нарахування заробітної плати виходити із кратного розміру окладу до мінімальної заробітної плати без обмеження сумою 332 грн., колегія суддів вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року та ухвалою касаційної інстанції було визнано протиправним доповнення п. 4-1 щодо встановлення посадового окладу судді у кратному розмірі виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні, який в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 №1243 Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддівв частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009року дана постанова окружного суду залишена без змін , однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддівв частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 856 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддіввтратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обовязковою для виконання саме з цього часу.

Щодо вимог позивача в частині зобовязаня Державної судової адміністрації в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити нарахування заробітної плати позивачу виходячи з посадового окладу 5000 грн. та проводити підвищення посадових окладів у разі збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати суд заначає наступне.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке могло би бути порушено неправомірними діями субєкта владних повноважень.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо визнання протиправними дій Держави Україна в особі Міністерства фінансів України та ДСА України через недофінансування Жовтоводського міського суду в частині потреб на заробітну плату судді Хорошенко В.М. та невірному її нарахуванні, колегія суддів зазначає, що ці позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати, а тому не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом, спірні суми заробітної плати, про стягнення яких ставить питання позивач, йому не нараховувались уповноваженими на те установами (ані ТУ ДСА в Дніпропетровській області, ані Жовтоводським міським судом), а відповідачем не надано суду жодних доказів наявності перед ним дебіторської заборгованості із виплати заробітної плати, недофінансування якої з боку Держави Україна позивач вважає протиправними діями. При цьому, як зазначалось вище, нарахування заробітної плати позивачу не відноситься до компетенції жодного із відповідачів. Більш того, дії передбачають активну поведінку учасників правовідносин, в той час як позивач позов обґрунтовує навпаки відсутністю вчинення з блоку відповідачів дій.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 128, 158 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2