Справа № 746/113/16-а 2-а/746/5/16
Суддя: Цигура Н. А.
Дата ухвалення: 2016-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 746/113/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2016 року Срібнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Цигури Н.А.,

при секретарі Вересаю Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Срібне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Варвинського об»єднаного управління пенсійного фонду України про зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

23.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Варвинського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов»язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 02 січня 2003 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Срібнянському районі. Їй призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 1788-ХІІ. З 01.01.2004 року пенсія перерахована за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, що набрав чинності. З 17.05.2006 року позивач обрана і працює секретарем Дігтярівської селищної ради, має статус посадової особи місцевого самоврядування. З 01.04.2015 року відповідач зупинив виплату пенсії, про що свідчить довідка від 25.02.2016р. № 461/02 про розмір пенсії позивача.

Позивач 02.03.2016 року звернулася до управління із заявою про відновлення виплати призначеної пенсії. 12.03.2016 року за № 1/02/К-2 управлінням Пенсійного фонду надана відповідь, в якій зазначено, що зупинення виплати призначеної пенсії проведено у відповідності до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIII. Оскільки з 17.05.2006 року по даний час позивач перебуває на службі в органах місцевого самоврядування, її пенсійне забезпечення здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, тому призначена позивачу пенсія не виплачується правомірно, тобто в управління відсутні правові підстави для відновлення виплати пенсії.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують її право на пенсійне забезпечення і є протиправними.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Зокрема, змінено ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В ч.4 ст. 85 Закону N 1788-ХІІ, ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-ІV зазначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни: гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Однак, відповідні зміни ст. 85 Закону України N 1788-ХІІ, ст. 47 Закону України № 1058-IV не можуть застосовуватись до виплати пенсії за вислугу років. яка не є спеціальною пенсією призначеною згідно Закону України «Про державну службу», і не у зв'язку з тим, що позивач працює на державній службі. Розмір призначеної їй пенсії жодного разу не перераховувався, виходячи з норм Закону України «Про державну службу».

Отримувана нею пенсія визначена не спеціальним законом, тобто призначена вона не у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», як то зазначено в ст. 47 Закону України № 1058- IV, так як цьому мають слугувати певні умови, передбачені вимогами ст.37 Закону України «Про державну службу», в силу чого до неї не можуть бути застосовані ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, зміни які стосуються не просто осіб, які займають певні посади, а осіб, які, перебуваючи на таких посадах, набувають права на пенсію згідно спеціальних Законів.

На даний час позивач, перебуваючи на посаді секретаря селищної ради, є посадовою особою місцевого самоврядування і її правовий статус визначається Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» N 2493-III, "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів". При цьому жоден з перелічених законів не згадується Законом № 213- VIII у зв'язку з обмеженням виплати їй пенсії.

Застосування чинного законодавства України, в тому числі норми ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можливе лише до існуючих правовідносин, а тому дана норма не може застосовуватись до правовідносин, при яких особа, яка перебуває на певній посаді, в майбутньому, за умови продовження перебувати па такій посаді, набуде права на призначення спеціальної пенсії згідно спеціального Закону.

Крім того, як посадова особа місцевого самоврядування, працюючи на посаді секретаря селищної ради вона з 01.06.2015 року позбавлена і не має права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами.

Дана норма закріплена пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIII, в якому визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Починаючи з 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України ГІро державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України 'Про державну службу» чи за іншим «спеціальним законом». У зв'язку з чим передбачені ст. 85 Закону №788-ХІІ та ст. 47 Закону № 1058-ІV підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до цих Законів, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За загальним правилом, установленим ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Частиною 2 статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до вступної частини до Закону України «Про пенсійне забезпечення» цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

З підстав вище зазначених, позивач вважає, що з 01.06.2015 року виплата призначеної їй пенсії відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» має бути відновлена.

Просить зобов'язати відповідача відновити з 01.06.2015 року виплату їй пенсії, призначеної відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

У судове засідання позивач не з»явилася , подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Варвинського об»єднаного управління Пенсійного фонду України у судове засідання не з»явився, але в заяві до суду просить розгляд справи провести без його участі та зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить застосувати строк позовної давності та залишити без розгляду позовні вимоги за період з 01.06.2015 року по 22.09.2015 року.

Враховуючи, що сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі, суд, відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження на основі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішеня спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 02 січня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Срібнянському районі. Їй була призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 17 травня 2006 року по даний час позивач працює на посаді секретаря Дігтярівської селищної ради, що підтверджено індивідуальним відомостями про застраховану особу реєстру персоніфікованого обліку застрахованих осіб. Позивач, обіймаючи посаду секретаря селищної ради, на даний час є посадовою особою місцевого самоврядування і її правовий статус визначено Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Статтею 21 Закону визначено, що пенсійне забезпечення осіб місцевого самоврядування, які мають стаж в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. З 1 квітня 2015 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року виплата пенсії ОСОБА_1, на період роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», припинена по 31.12.2015 року. Відповідно до Закону України від 24 грудня 2015 року №911- VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року норму про припинення виплати пенсії продовжено.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Законом № 213-VIII були внесені зміни у Закон України "Про державну службу". Зокрема, стаття 37 Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Суд вважає, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, котрі дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Зконами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Законом України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року внесено зміни до ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції : «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Відповідно до Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року абзаци перший та другий частини четвертої статті 37 Закону України "Про державну службу" викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Відповідно до ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 січня 2017 року.

Отже, позивач займаючи посаду секретаря Дігтярівської селищної ради, є посадовою особою місцевого самоврядування і її правовий статус визначено Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та /або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку , визначеному законодавством України про державну службу. Отже, позивач має право (з урахуванням відповідних вимог Закону України «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу», а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Враховуючи те, що стаття 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", відповідач з 01 квітня 2015 року тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства.

Посилання позивача як на підставу відновлення з 01.06.2016 року виплати пенсії на пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213 є помилковим, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2016 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. При цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої й, у тому числі, призначеної на підставі Закону № 1058.

У зв'язку із цим суд приходить до висновку що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії з 01 червня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року, Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911- VIII від 24 грудня 2015 року.

Разом з тим, твердження представника відповідача в запереченнях про застосування строку позовної давності відповідно до ст.ст.99, 100 КАС України та залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.06.2015 року по 22.09.2015 року не грунтується на нормах закону.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону № 1788-XII суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ. Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Водночас, згідно з частиною другою статті 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Судом встановлено, що позивач звертається до суду з позовом про зобов»язання управління пенсійного фонду відновити виплату уже призначеної пенсії, а не зобов»язання

провести нарахування чи перерахунок пенсії.

Суд вважає, що при вирішенні даного позову до заявлених позовних вимог положення ст.ст. 99, 100 КАС застосуванню не підлягають, оскільки відповідно до статті 87 Закону № 1788-XII, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 69-71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Варвинського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов»язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Срібнянський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя