Справа № 2-а-40/2012
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2012-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-40/2012 рік
ПОСТАНОВА

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2012 року селище Вигода

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої суддi ОСОБА_1,

секретаря Менделяк А.І.,

адвоката - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Вигода справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання нечинним та скасування рішення сесії сільської ради,-

в с т а н о в и в:

Позивачка просить постановити рішення, яким визнати нечинним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №53-3/2011 від 15.04.2011р. «Про внесення змін до рішення сесії сільської ради» від 18.12.1997р. «Про передачу земель у приватну власність»; визнати нечинним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №81-5/2011 від 19.07.2011р. «Про розгляд заяв громадян»; стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка 0,2770 га, що розміщена в урочищі «Порошниці» с.Витвиця. Дорога до цієї земельної ділянки проходить між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Раніше земельна ділянка, яка в даний час належить ОСОБА_4, належала їй. ОСОБА_6 добровільно погодилась передати частину земельної для будівництва будинку ОСОБА_7 (батькові чоловіка ОСОБА_4І.), залишивши дорогу до своєї земельної ділянки. Однак ОСОБА_4 чинить їй перешкоди в користуванні цією дорогою для здійснення проїзду. Самовільно розпочавши будівництво гаражу, постійно заявляє, що дану дорогу просто замурує. В зв'язку із цим вона звернулась із заявою в сільську раду. Рішенням ОСОБА_4 сільської ради №43-2/2011від 17.01.2011р. «Про розгляд заяв громадян» вирішено врахувати пропозиції щодо проїзду шириною 3.5 м між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з метою забезпечення проїзду до її земельної ділянки. На її звернення відділ містобудування та архітектури Долинської районної державної адміністрації повідомив, що в ході перевірки на місці встановлено, що громадянин ОСОБА_8 (син ОСОБА_4І.) викопав канави під спорудження гаражу, а також закопав бетонне кільце для септика відстійника на проїзді загального користування. Їй було рекомендовано звернутися до ОСОБА_4 сільської ради. ОСОБА_4 сільська рада заборонила ОСОБА_8 та ОСОБА_4 будівництво гаражу. В той же час, не тільки не вживаючи інших заходів для припинення самовільного будівництва, сільська рада передає земельну ділянку, на якій проходить дорога, у власність третьої особи. Так, рішенням ОСОБА_4 сільської ради №53-3/2011 від 15.04.2011р. «Про внесення змін до рішення сесії сільської ради від 18.12.1997р. «Про передачу земель у приватну власність» вирішено передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.18га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Витвиця по вул. Набережна, 6Б та земельну ділянку площею 0,0901 га для ведення особистого селянського господарства. П.1.2. даного рішення передбачено, що на земельній ділянці площею 0.18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельній ділянці площею 0.0901 га для ведення особистого селянського господарства встановлено земельний сервітут для права проходу-проїзду (шириною 2 м) на транспортному засобі по земельних ділянках до земельної ділянки ОСОБА_3 На її звернення в сільську раду та повідомлення про передшкоди у користуванні дорогою рішенням ОСОБА_4 сільської ради №81-5/2011 від 19.07.2011 року сільська рада вирішила, що їй та ОСОБА_4 необхідно укласти договір земельного сервітуту.

Дані рішення є незаконними, оскількисільська рада незаконно збільшила розмір земельної ділянки ОСОБА_4, додатково передавши їй земельну ділянку іншого цільового призначення, по якій проходить дорога громадського користування, та зобов»язала укласти сервітут.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладені обставини, додатково пояснили, що земля, яка на даний час належить третій особі, колись була у користуванні позивачки. У той час вона не користувалася наявною дорогою, так як їздила через свій город. Коли до неї звернулася родина ОСОБА_4 з проханням відступити їм частину земельної ділянки для будівництва житлового будинку, вона погодилася, але з умовою, що дорога повинна залишитися. ОСОБА_4 було виділено 0,18 га. А після 1991 року, коли помер чоловік позивачки, родина ОСОБА_4 почала обробляти їхню земельну ділянку. Згодом на дорозі поставили септик, почали заливати фундамент. На її неодноразові звернення вони не реагували. На сесії сільська рада вирішила дописати третій особі її город та дорогу. Згодом голова запропонував їй виділити іншу дорогу, якої не існує, та проходити вона мала по млаці. На дорозі, яка на даний час передана третій особі, справді ростуть дерева, які вона посадила, оскільки раніше вона нею не користувалася для проїзду, так як їздила через город. Проте, після передачі земельної ділянки ОСОБА_4 дорога стала необхідною умовою для проїзду до її земельної ділянки. Будь-якого іншого проїзду немає. Рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №53-3/2011 від 15.04.2011 р. «Про внесення змін до рішення сесії сільської ради» від 18.12.1997 р. «Про передачу земель у приватну власність» вважають незаконним, оскільки даним рішенням у власність переданий проїзд загального користування, та ще одна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що суперечить чинному законодавству. Рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської обл. №81-5/2011 від 19.07.2011 р. «Про розгляд заяв громадян» слід визнати нечинним та скасувати, оскільки позивачка не зобовязана укладати договір сервітуту, з такою заявою у сільську раду вона не зверталася, крім того, дорога є загального користування і додаткових договорів для її використання не потребує. Просили позов задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позовні вимоги не визнали та пояснили, що у 1997 році ОСОБА_4І, було виділено 18 сотих землі (після інвентаризації). ОСОБА_3 на той час завжди їздила через подвіря, дане питання вони погодили між собою, так як є родичами. Коли виник конфлікт на місце виходив землевпорядник, який порекомендував укласти договір сервітуту до земельної ділянки ОСОБА_3 Дорогою, на яку вказує позивачка ніхто не користувався, на ній ростуть дерева. У генплані села цієї дороги немає. Іншого заїзду до земельної ділянки ОСОБА_3 також нема. Земельна ділянка, яку 2011 року передано ОСОБА_4, до 1981 року обліковувалася за родиною позивачки, а з 1981 року не обліковується ні за ким. Коли ця земля передавалася третій особі, то обговорено було, що остання повинна укласти договір сервітуту, і проїзд мав бути. Але сторони не досягли компромісу. Щодо будівництва, то сільська рада зверталася до третьої особи, проте вона на той час була за кордоном. Питання про передачу земельних ділянок у власність громадян вирішується на сесії сільської ради. Оскаржувані рішення прийняті з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, більшістю голосів, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що їхній будинок побудований 1986 року і до тепер ні в кого претензій не було. ОСОБА_3 завжди їздила через їхнє подвіря. Конфлікту не було, так як у будинку ніхто не живе. Мама за кордоном, а вони росли без батька, тому ОСОБА_3 завжди користувалася всією земельною ділянкою. До земельної ділянки позивачки у генплані є інша дорога. ОСОБА_6 не були проти укладення сервітуту, але ОСОБА_3 відмовилася його укладати. Просила у позові відмовити.

Суд, вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.«а» ч.3 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Ч.1 ст.116 цьоого кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.2 ст.186 Земельного кодексу України зміни до землевпорядних проектів та інших матеріалів з питань землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, які затвердили ці проекти.

Ч.2 ст.100 ЗК України передбачено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, справа № 1-9/2009, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно копії витяга із рішення 19 сесії ОСОБА_4 сільської ради 2-го демократичного скликання від 18.12.1997/26.12.1997 року «Про передачу земель у вланість» було вирішено передати у приватну власність ОСОБА_12 0,18 га (а.с. 8).

Рішенням 3 сесії ОСОБА_4 сільської ради 6-го скликання № 53-3/2011 від 15.04.2011 року за розглядом заяви ОСОБА_4 про передачу у власність земельної ділянки загальною площею 0.2701 га, якою вона користувалася, в тому числі земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельну ділянку площею 0.0201 га для ведення особистого селянського господарства в с.Витвиця по вул. Набережна, 6«б», враховуючи рішення сесії сільської ради від 18.12.1997 р. «Про передачу земель у приватну власність», а також те, що є спір з ОСОБА_3 щодо проїзду до своєї земельної ділянки, яким вона користувалася, а в даний час закритий ОСОБА_4, і включений в загальні обміри земельної ділянки згідно кадастрового плану, вирішено внести зміни до вказаного вище рішення та викладено його у такій редакції: передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Витвиця по вул.Набережна, 6«б» та земельну ділянку площею 0.0901 га для ведення особистого селянського господарства; на земельній ділянці площею 0.18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Витвиця по вул. Набережна, 6«б» та земельній ділянці площею 0.0901 га для ведення особистою селянського господарства встановити земельний сервітут для права проходу-проїзду (шириною 2 м) на транспортному засобі по даних земельних ділянках до земельної ділянки ОСОБА_3; зобовязати ОСОБА_4 укласти договір сервітуту; виготовити Державний акт на дані земельні ділянки, враховуючи відповідні обмеження(а.с. 10).

Відповідно до рішення 5 сесії ОСОБА_4 сільської ради 6-го скликання № 81-5/2011 від 19.07.2011 року «Про розгляд заяв громадян» вирішено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укласти договір земельного сервітуту для права проходу-проїзду (шириною 2 м) на транспортному засобі через земельні ділянки: площею 0.18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Набережна, 6»б» та площею 0.0901 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 до земельної ділянки площею 0.2770 га для ведення особистого селянського господарства гр.ОСОБА_3 (а.с. 11).

Про факт наявності проїзду громадського користування свідчать копії схеми виносу меж земельної ділянки і розбивки будівель та плану відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_7 в с.Витвиця по вул.Набережна, на яких проїзд громадського користування відзначений шириною 2,0 м (а.с. 5, 49).

В судовому засіданні встановлено, що будь-якого іншого проїзду до господарства позивачки немає, на генплані с.Витвиця існуючий проїзд не відображений, оскільки цей план складений до виділення земельної ділянки родині ОСОБА_4 В той же час відображений на ньому проїзд фактично не існує, і не може бути облаштований, так як на ньому розміщене господарство.

Як вбачається з відповіді відділу містобудування та архітектури Долинської РДА №М-13 від 01.02.2011 року в ході перевірки за заявою ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_8 викопано канави під спорудження фундаменту для гаража, а також закопано бетонне кільце для септика відстійника на проїзді загального користування до городу ОСОБА_3, та рекомендовано позивачці звернутися до ОСОБА_4 сільської ради, яка в свою чергу зобовязана встановити в натурі межі між проїздом та земельною ділянкою ОСОБА_13, а також заборонити будь-яке будівництво на проїзді загального користування (а.с. 6).

З повідомлень виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №02-18/194 від жовтня 2010 року та №02-18/6054 від 29.03.2011 року встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13 зобовязувалось припинити будь-яке будівництво до виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та одержання дозволу на будівництво та повідомлено, що за самовільне зайняття земельної ділянки наступає кримінальна відповідальність (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що більше одного року тому у відділ архітектури звернулася ОСОБА_3 із заявою, що ОСОБА_4 закрила проїзд до її будинку. Він виїжджав на місце, бачив, що там самовільно розпочато будівництво септика, гаража, що є суттєвим порушенням. Відділ архітектури будь-яких документів щодо цього будівництва не погоджував, до них ніхто не звертався. Документи на будівництво не переоформлені, залишились на імя ОСОБА_7 Питання про передачу земельної ділянки власність належить до компетенції сільської ради. Генплан села старий, на той час ще не було забудови, відповідно не було і дороги. Згідно наявного у них оригіналу плану відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_7 в с.Витвиця по вул.Набережній та ситуаційного плану на них зображено проїзд шириною 2 м. Даний проїзд є землею громадського користування та не відноситься до земель забудівника.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що до відділу Держкомзему зверталася позивачка, проте дані питання відносяться до компетенції сільської ради, вони вирішують земельні питання за межами населених пунктів. Сільська рада не може вносити зміни до існуючих рішень, а має право виносити нові рішення, якими надавати у власність земельні ділянки громадянам. Якщо рішення із земельних питань не відповідають чинному законодавству, вони підлягають скасування у судовому порядку. Крім того, землі загального користування не можуть передаватися у власність громадян.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що проживає по сусідству з ОСОБА_3 уже більше 40 років. Раніше будинку ОСОБА_4 там не було, а був город позивачки. Коли давали ОСОБА_7 план для будівництва хати, залишили проїзд до земельної ділянки позивачки. Тепер вона не має можливості заїхати до свого городу. Він як депутат та член земельної комісії районної ради був присутній на сесії, де розглядали питання проїзду. ОСОБА_4 згідно рішення надали 18 сотих для будівництва та обслуговування житлового будинку, але фактично вона користувалася 27 сотими, тому розглядали питання, щоб надати їй ще 9 сотих земель сільськогосподарського призначення. Тоді ж вирішили залишити дорогу шириною 3,5 м до господарства ОСОБА_3 Рішення від 17.01.2011 року, яким було враховано пропозиції щодо проїзду між земельними ділянками гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з метою забезпечення проїзду до земельної ділянки гр..ОСОБА_3 також є чиннним, оскільки голова зупинив його, але сесію не скликав, та іншого рішення прийнято не було. На даний час на самій дорозі ОСОБА_4 веде будівництво, що позбавило можливості позивачку заїхати до свого будинку. Іншого заїзду ОСОБА_3 не має, і не було, вона завжди користувалася цим проїздом. Облаштувати інший проїзд до городу позивачки немає можливості, так як з усіх боків є інші господарства.

В судовому засіданні встановлено, що земельними ділянками, на яких на даний час розміщені господарства сторін, в минулому користувалася позивачка та її родина. Через ці земельні ділянки проходила дорога, якою ОСОБА_3 на той час не користувалася, оскільки їздила через свій город. Проте, після виділення частини земельної ділянки ОСОБА_4, а згодом передачі їй ще однієї земельної ділянки, позивачка позбавлена можливості будь-якиим іншим способом проїхати до свого господарства, оскільки город, який вона використовувала для проїзду, та сама дорога передані третій особі у власність рішенням ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 53-3/2011 від 15.04.2011 року «Про внесення змін до рішення сесії сільської ради від 18.12.1997 року «Про передачу земель у приватну власність». Суд вважає дане рішення незаконним, оскільки воно суперечить нормативно-правовим актам. Сільська рада не вправі вносити зміни до рішень, які носять ненормативний характер, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Рішенням сесії сільської ради від 18.12.1997 року «Про передачу земель у приватну власність» було виділено та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідно до чинного на той час законодавства. А отже, дане рішення є виконаним. Оскільки право власності на землю набувається за рішенням органів місцевого самоврядування за встановленою процедурою, суд вважає, що передача ОСОБА_4 0,0901 га земельної ділянки сільськогосподарського призначення повинна була бути проведена у встановленому порядку та оформлена окремим рішенням. Крім того, при вирішенні даного питання було порушено вимогу ст.83 ЗК України щодо заборони передачі у приватну власність земель загального користування населених пунктів, зокрема проїздів.

Щодо рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 81-5/2011 від 19.07.2011 року «Про розгляд заяв громадян», то в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не зверталася до відповідача чи третьої особи з вимогою укласти договір сервітуту, а тільки просила усунути перешкоди в користуванні дорогою, оскільки вважає, що проїзд до її земельної ділянки є проїздом загального користування та не може бути переданий жодній особі у приватну власність. ОСОБА_4 самовільно розпочала будівництво септиків та гаражу на вказаному проїзді, чим позбавила її можливості заїхати до її земельної ділянки та порушила норми законів України. Земельний сервітут - це право власника земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками), атому неможливо зобовязати будь-кого укласти договір сервітуту.

За таких обставин слід визнати нечинними та скасувати оскаржувані рішення ОСОБА_4 сільської ради, а позов задоволити.

На підставі ст.ст. 4, 25-26, 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 1, 12, 78, 81, 83, 98, 100, 116, 118, 186 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 6, 18, 158, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання нечинним та скасування рішення сесії сільської ради задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 53-3/2011 від 15.04.2011 року «Про внесення змін до рішення сесії сільської ради від 18.12.1997 року «Про передачу земель у приватну власність».

Визнати нечинним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 81-5/2011 від 19.07.2011 року «Про розгляд заяв громадян».

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради на користь ОСОБА_3 30,00 (тридцять) гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Долинський районний суд протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: