Справа № 816/413/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/413/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

суддів - Бойка С.С., Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника відповідача - Кінаш Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр"
до відповідача Державної фіскальної служби України
про визнання дій протиправними
В С Т А Н О В И В:

28.03.2016 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" (надалі - позивач або ТОВ "Український будівельно-експертний центр") до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач або ДФС України) про визнання дій неправомірними, а саме просить:

- визнати протиправними дії ДФС України щодо неприйняття для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних: №1 від 02.03.2016, №2 від 09.03.2016 та №3 від 11.03.2016 ТОВ "Український будівельно-експертний центр";

- визнати поданими та зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №1 від 02.03.2016, №2 від 09.03.2016, №3 від 11.03.2016, подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" (), до контролюючого органу в день їх фактичного отримання - 17.03.2016, 19.03.2016 та 20.03.2016, відповідно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що підстав для розірвання договору не було, звітність заповнена з урахуванням встановлених законодавством вимог, у ДФС України відсутні підстави для блокування прийому звітності, надісланої засобами телекомунікаційного зв'язку. Позивач зазначив, що з моменту початку дії договору №281020151 від 28.10.2015 ТОВ "Український будівельно-експертний центр" не змінювало місця свого знаходження.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав до суду клопотання, згідно з яким вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити; розгляд справи просив провести за відсутністю уповноваженого представника.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях /а.с. 21-22/. Відповідач у запереченнях зазначив, зокрема, що відповідно до протоколу засідання робочої групи щодо стану відпрацювання ризикових суб'єктів господарювання в рамках наказу ДФС України від 28.07.2015 № 543 "Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з податку на додану вартість" № 20 від 14.03.2016, у зв'язку з тим, що ТОВ "Український будівельно-експертний центр" має ознаки ризиковості за операціями, тобто існує ризик проведення безтоварних операцій, спрямованих на мінімізацію податкових зобов'язань, з метою недопущення втрат бюджету, зокрема в частині унеможливлення використання ТОВ "Український будівельно-експертний центр" у схемах мінімізації та формування фіктивного податкового кредиту вирішено розірвати в односторонньому порядку з підприємствами договір про визнання електронних документів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Український будівельно-експертний центр" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, та перебуває на обліку платників податків у ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області; зареєстроване платником податку на додану вартість.

28.10.2015 між ТОВ "Український будівельно-експертний центр" та ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області укладено договір про визнання електронних документів №281020151, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу /а.с. 9-10/.

17.03.2016 позивачем на підставі зазначеного договору направлено в електронному вигляді для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №1 від 02.03.2016 /а.с. 14-15/.

Як підтверджено квитанцією №1, вказану податкову накладну доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 17.03.2016 об 12:49:21, однак, не прийнято для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з виявленням помилки - "можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності" /зворот а.с. 15/.

19.03.2016 позивачем на підставі зазначеного договору направлено в електронному вигляді для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №2 від 09.03.2016 /а.с. 16/.

Як підтверджено квитанцією №1, вказану податкову накладну доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 19.03.2016 об 16:06:32, однак, не прийнято для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з виявленням помилки - "можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності" /зворот а.с. 16/.

20.03.2016 позивачем на підставі зазначеного договору направлено в електронному вигляді для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №3 від 11.03.2016 /а.с. 17/.

Як підтверджено квитанцією №1, вказану податкову накладну доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 20.03.2016 об 16:51:44, однак, не прийнято для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з виявленням помилки - "можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності" /зворот а.с. 17/.

Вважаючи відмову в прийнятті вищезазначених податкових накладних протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до положень пункту 201.10 зазначеної статті податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, (надалі - Порядок) після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до ДФС здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, та у разі відсутності причин для відмови проводиться їх реєстрація.

Згідно з пунктом 9 зазначеного Порядку причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: наявність помилок під час заповнення податкової накладної; відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Отже, визначений пунктом 9 Порядку перелік підстав для відмови у реєстрації податкової накладної в Реєстрі є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню чи доповненню на розсуд контролюючого органу.

Відповідачем не надано суду належних у розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказів наявності визначених Порядком підстав для відмови у реєстрації податкових накладних №1 від 02.03.2016, №2 від 09.03.2016, №3 від 11.03.2016 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вище зазначено, із квитанцій №1 вбачається, що податкові накладні доставлені до центрального рівня Державної податкової служби України 17.03.2016 об 12:49:21, 19.03.2016 об 16:06:32, 20.03.2016 об 16:51:44, підставою неприйняття для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних зазначено "можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності" /зворот а.с. 15, 16, 17/.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила про те, що на момент направлення цих податкових накладних до автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронної звітності" ДФС України договору про визнання електронних документів присвоєно статус "Заборонено прийняття по E-mail".

Також представник відповідача посилалася на протокол засідання робочої групи щодо стану відпрацювання ризикових суб'єктів господарювання в рамках наказу ДФС України від 28.07.2015 № 543 "Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з податку на додану вартість" № 20 від 14.03.2016 /а.с.34/, згідно з яким, зокрема ухвалено розірвати в односторонньому порядку з підприємствами договір про визнання електронних документів у зв'язку з тим, що ТОВ "Український будівельно-експертний центр" має ознаки ризиковості за операціями, тобто існує ризик проведення безтоварних операцій, спрямованих на мінімізацію податкових зобов'язань, з метою недопущення втрат бюджету, зокрема в частині унеможливлення використання ТОВ "Український будівельно-експертний центр" у схемах мінімізації та формування фіктивного податкового кредиту.

Проте суд зазначає, що у пункті 4 розділу 6 договору від 28.10.2015 №281020151 передбачено, що орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або у разі зміни платником місця реєстрації /а.с. 10/.

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У договорі від 28.10.2015 №281020151 зазначено адресу позивача: вул. Леніна, 4, офіс 40, м. Полтава, Полтавська область, 36020 /а.с. 10/.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 17, 19 та 20 березня 2016 року місцезнаходження позивача у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: вул. Леніна, 4, офіс 40, м. Полтава, Полтавська область, 36020 /а.с. 11-13/.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17, 19 та 20 березня 2016 року статус відомостей про юридичну особу ТОВ "Український будівельно-експертний центр" - відомості підтверджено /а.с. 11-13/.

З огляду на вищезазначене, зміни щодо місцезнаходження ТОВ "Український будівельно-експертний центр" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не вносились, а отже місцезнаходження позивача не змінювалось.

Інших підстав для розірвання договору про визнання електронних документів від 28.10.2015 №281020151 з урахуванням вимог законодавства та умов цього договору відповідачем не наведено.

Отже, зазначені відповідачем підстави неприйняття податкових накладних, а саме: присвоєння статусу "Заборонено прийняття по E-mail", виявлення у ТОВ "Український будівельно-експертний центр" ознак ризиковості за операціями, недопущення втрат бюджету, унеможливлення використання ТОВ "Український будівельно-експертний центр" у схемах мінімізації та формування фіктивного податкового кредиту, є безпідставними та неправомірними, оскільки ці обставини не визначені Порядком та/або договором від 28.10.2015 №281020151, як підстави для відмови у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо неприйняття податкових накладних. Також суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог, визнати поданими та зобов'язати ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №1 від 02.03.2016, №2 від 09.03.2016, №3 від 11.03.2016, подані ТОВ "Український будівельно-експертний центр", до контролюючого органу в день їх фактичного отримання - 17.03.2016, 19.03.2016 та 20.03.2016, відповідно.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними задовольнити.

Визнати дії Державної фіскальної служби України щодо неприйняття для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних №1 від 02.03.2016, №2 від 09.03.2016, №3 від 11.03.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" протиправними.

Визнати поданими та зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №1 від 02.03.2016, №2 від 09.03.2016, №3 від 11.03.2016, подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" (), до контролюючого органу в день їх фактичного отримання - 17.03.2016, 19.03.2016 та 20.03.2016, відповідно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2756,00 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 травня 2016 року.

Головуючий суддя Т.С. Канигіна
суддя суддя С.С. Бойко Л.О. Єресько