Справа № 826/27071/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 травня 2016 року № 826/27071/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача Апарату Верховної Ради України,

про стягнення одноразової грошової допомоги,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 15 430, 30 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призводить до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

В судове засідання позивач не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, однак надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача в порядку письмового провадження.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності. В обґрунтування своєї правової позиції щодо даного спору зазначав, у зв'язку з відсутністю відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав законних підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі її тримісячної заробітної плати..

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у період з 11.10.2013 року по 27.11.2014 року працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 ОСОБА_1 на підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014р. №7212 була звільнена з роботи у зв'язку із припиненням повноважень народного депутата України.

Згідно доводів позивача, які не заперечуються та не спростовуються відповідачем належними і допустимими доказами, при звільненні їй не була виплачена передбачена частиною 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" (у редакції, що діяла на момент звільнення позивача) одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України, що стало підставою для її звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Як встановлено ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України "Про державну службу" (далі - Закон). Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Разом з тим, статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень регламентовані приписами Закону України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992р. №2790-ХІІ.

Частиною першою ст. 34 Закону №2790-ХІІ, встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ, на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

В межах судового розгляду справи підтверджено, що позивач до звільнення працював помічником - консультантом народного депутата з поширенням на нього приписів Закону №3723 -ХІІ, а відтак в силу приписів спеціального нормативного - правового акту, Закону №2790-ХІІ був прикріплений до Апарату Верховної Ради України для кадрового та фінансового обслуговування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні.

Поряд з цим, надаючи правову оцінку доводам відповідача про відсутність бюджетних призначень на оплату праці як підставу невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні, суд виходив із наступного.

Згідно з частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Пунктом 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

В розрізі вищевикладеного, особливу увагу суд звертає на те, що визначена ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ норма є безальтернативною, не передбачає множинного трактування, а її невиконання, у межах спірних правовідносин, розцінюється судом як не дотримання суб'єктом владних повноважень приписів, встановлених статтею 19 Конституції України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що посилання відповідача на відсутність бюджетних призначень на оплату праці по головному розпоряднику бюджетних коштів - Апарат Верховної Ради України, не можуть бути правовою підставою невиконання імперативних приписів чинного законодавства, у межах спірних правовідносин - ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ.

Розмір зазначеної допомоги визначений ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та становить три місячних заробітних плати.

На відміну від заробітної плати, розмір якої визначається виходячи із меж загального фонду, який встановлюється постановою Верховної Ради України для оплати праці помічників-консультантів, одноразова грошова допомога виплачується у чітко визначеному Законом розмірі, який не може бути змінений у залежності від наявності чи відсутності бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

За таких обставин суд приходить до переконання про наявність ознак протиправної бездіяльності з боку відповідача та вважає необхідним зобов'язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Дана правова позиція також узгоджується з судовою практикою, викладеною в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015р. у справі №826/2065/15 та ухвалі від 29.09.2015р. у справі №826/7615/15.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно довідки Управління справами Верховної Ради України від 02.12.2015 року № 9-1-15/1514 про доходи ОСОБА_1 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі тримісячної заробітної плати відсутнє.

За правилами статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Спору щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум у даній справі не мало місця.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобовязати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати 15 430, 30 грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста грн.. 30 коп.), передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Я.І. Добрянська