Справа № 804/15179/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" квітня 2016 р. справа № 804/15179/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Губар Т.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2014 р. у справі № 804/15179/14

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства "Підприємство Ігренського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№133)"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

встановив:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 17216,67 грн. та 5,17 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2014р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що невиконання нормативу працевлаштування інвалідів є наслідком визначеної законодавчо організації діяльності відповідача, що згідно ст.218 ГК України виключає підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення норм матеріального і процесуального права недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Позивач, зокрема, зазначив, що адміністративно-господарські санкції є альтернативним грошовим зобов'язанням обов'язку виконати норматив з працевлаштування інвалідів. Відповідач, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда та не зайняте інвалідом, зобов'язаний був самостійно сплатити в термін до 15.04.2014 року 17 216,67 грн.

адміністративно-господарських санкцій.

Згідно з пунктом 3.3. довідки Вищого адміністративного суду України Законом не передбачено звільнення від відповідальності у разі відсутності вини роботодавця.

20.02.2014 року відповідачем, як роботодавцем, було подано позивачу звіт за формою 10-ПІ за 2013 рік. У звіті за 2013 рік відповідач самостійно зазначив про середньооблікову кількість працівників чисельністю 9 осіб. Той факт, що відповідач є структурним підрозділом Ігренського виправного центру №133 не має свої правових підтверджень, оскільки відповідач має власний код за ЄДРПОУ - 08679787, а код за ЄДРПОУ Ігренського виправного центру №133 - 08563027.

Таким чином, відповідач та Ігренський виправний центр №133 є різними самостійними юридичними особами. Ігренський виправний центр №133 є бюджетною установою, яка повністю утримується за рахунок коштів державного бюджету, а відповідач є прибутковим підприємством, а відтак не може звільнятись від сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Штат відповідача включає в себе 9 осіб, які не є засудженими, що залучаються до нього для виконання суспільно-корисних робіт, а є найманими штатними працівниками.

Окрім цього, посилання відповідача на той факт, що він нібито ніколи не був зареєстрований у позивача окремо від Ігренського виправного центру №133 () є неправдивими відомостями, адже на обліку (зареєстровані) у Дніпропетровському обласному відділення Фонду соціального захисту інвалідів перебувають як і Ігренський виправний центр №133 (довідка від 10.10.2008 року №2541), як юридична особа, що повністю утримується за рахунок коштів державного бюджету, так і Державне підприємство "Підприємство Ігренського виправного центру управління державного департаменту з питань виконань у Дніпропетровській області" (довідка від 14.10.2008 року №2542), як прибуткове підприємство, оскільки останнє не є бюджетною установою.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Відповідач надіслав апеляційному суду письмові заперечення та доповнення до заперечення, в яких просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Відповідач, зокрема, зазначив, що законодавство України в сфері соціальної захищеності інвалідів обов'язок з працевлаштування інвалідів покладає на орган державної влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів, але цьому мають передувати певні дії підприємств, установ і організацій зі створення робочих місць для інвалідів. Обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає після виконання підприємствами обов'язку щодо створення робочих місць. Підприємство Ігренського виправного центру №133 не мало змоги працевлаштувати працездатну особу-інваліда у зв'язку із відсутністю вакантних посад та відповідно створеного робочого місця для працевлаштування інваліда.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Державне підприємство "Підприємство Ігренського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№133)" () засноване на державній власності і належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, яка є його засновником та здійснює управління ним безпосередньо або через управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (а.с.47-57).

ДП "Підприємство Ігренського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№133)" було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт за Формою №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача фактично за 2013 рік складає 9 осіб, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0, при цьому кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", протягом звітного періоду має становити - 1 особа. Отже, кількість незайнятих робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів за 2013 рік згідно встановленого нормативу складає 1 особа. Також у вказаному звіті значиться, що фонд оплати праці штатних працівників у 2013 році складає 309,90 грн., а середньорічна заробітна плата штатного працівника за цей період становить 34 433,00 грн. (а.с.4).

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі того, що можливість відповідача створити робоче місце для працевлаштування інвалідів є обмеженою тому, що діяльність підприємства, крім загальних норм, регулюється також законом "Про Державну Кримінально-виконавчу службу". Підприємство позбавлено можливості здійснювати самостійне визначення посад та робіт, на яких не застосовується праця засуджених. Штати підприємства Ігренського виправного центру (№133) затверджені наказами Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань. Доказів стосовно того, що названі у штаті підприємства посади були вакантними, що надавало можливість облаштувати їх для роботи інваліда, матеріали справи не містять. Зазначені обставини, на думку суду першої інстанції, згідно ст.218 ГК України виключають підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій до відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку про помилковість зазначеного висновку суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

Згідно ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст. 18-1 цього Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З наведеного вбачається, що на підприємства установи, організації, фізичних осіб, які використовують найману працю, покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 p., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. роботодавець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання даної норми Закону Міністерством соціальної політики України видано наказ від 31.05.2013р. № 316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" (далі - Порядок № 316).

Відповідно до п.1.3 Порядку № 316 роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (п.2.1 Порядку № 316).

Відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ за 2013 рік, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", складає 1 особа, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, становила 0 осіб (а.с.4).

Як вбачається з листа Лівобережного районного центру зайнятості м.Дніпропетровська №2277 від 20.06.2014 року відповідачем звіти за формою 3-ПН для працевлаштування осіб яким встановлена група інвалідності упродовж 2013 року підприємством не надавались і направлення не видавалися (а.с.16).

Штатом підприємства Ігреньського виправного центру управління Дердавної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області (№113), затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби України від 12.07.2012 року №490, не передбачено робочого місця інваліда (а.с.28-30).

Отже, відповідач не довів, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а саме не направлявся звіт за формою 3-ПН та не було створено робочого місця інваліда.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" та положення "Про державну пенітенціарну службу України", затверджене указом Президента України від 06.04.2011 року №394/2011 та статут відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені нормативні акти не звільняють відповідача від виконання встановленого ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" нормативу робочих місць інвалідів або сплати адміністративно-господарських санкцій за його невиконання.

Крім того, з наданих суду штату підприємства Ігреньського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області (№133) (а.с.28-30) вбачається наявність вільних штатних одиниць, не спростовано це й довідкою відповідача (а.с.97) та додатковими поясненнями відповідача (а.с.94-96), згідно яких у 2013 році посада інспектора групи по роботі з персоналом (0,5 ставки) було вільна, однак центр зайнятості про це не було повідомлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що адміністративно-господарські санкції за 2013 рік в сумі 17 216,67 грн. та 5,17 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2014 р. у справі № 804/15179/14 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Ігренського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№133)" на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 17 216 грн. 67 коп. та 5 грн. 17 коп. пені.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун