Справа № 303/2150/16а,2а/303/110/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 876/3116/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 на постанову Мукачівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

В С Т А Н О В И В:

05.04.2016 року позивач - Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1, в якому просить примусово видворити відповідача за межі території України до країни походження, а також затримати його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення на строк , необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більше як дванадцять місяців.

Постановою Мукачівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року позов задоволено. Примусово видворено громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження. Затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців. Допущено негайне виконання рішення суду.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач, відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушив законодавство України, українською мовою відповідач не володіє, має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, громадянин Шрі-Ланки ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Мукачівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує, що рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, наявне у матеріалах справи, відповідачем не підписане та вручене йому не було. За таких умов позивачем грубо порушено п.2.1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (затверджена наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 р. № 353/271/150).

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано рекомендації міжнародних організацій щодо обмеження повернення окремих соціальних груп до Шрі-Ланки. Зокрема, станом на час ухвалення оскаржуваних рішень, офіційною позицією УВКБ ООН від 12.12.2012 року у зв'язку з ущемленням тамільців у Шрі-Ланці, які продовжуються і досі, державам-членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист біженцям з цієї країни

Таким чином, судом першої інстанції не надано оцінки існуючим загальновизнаним офіційним документам, щодо обґрунтованості побоювань відповідача, що його життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства у Шрі-Ланці.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 05.04.2016 року громадянин Шрі-Ланки ОСОБА_1 був затриманий на ділянці відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, на напрямку 176-178 прикордонних знаків, територія Мочолівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб.

Також встановлено, що постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 грн.

07.04.2016 року першим заступником начальника Мукачівського прикордонного загону, на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про примусове повернення громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 за межі України.

Із матеріалів справи видно, що рішення про примусове повернення за межі України відповідачем не виконано. Із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади відповідач не звертався.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП; копією протоколу про адміністративне затримання відповідача від 05.04.2016 року; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів відповідача від 05.04.2016 року.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 вказаного Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, вимоги наведеного закону в даному випадку дотримані, рішення про примусове повернення відповідача прийнято, також наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, які б посвідчували його особу, та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») відсутні.

До того ж, встановлено, що відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки, не звертався до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (протилежного суду не доведено).

Крім цього, немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання відповідача та примусове видворення з території України, оскільки у відповідача відсутня можливість самостійного повернення на Батьківщину (відсутні кошти для легального повернення на територію Шрі-Ланки), немає документів на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України, відсутні родинні зв'язки на території України, а також відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом, свідчать про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем дотримано положення ст. 19 Конституції України, а також наведені положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на порушення позивачем п.2.1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 р. № 353/271/150, а саме на те, що рішення про примусове повернення відповідача за межі території України відповідачем не підписане та вручене йому не було. Оскільки вказане порушення є формальним та не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про примусове видворення за межі території України відповідача та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 183-5, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Мукачівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року у справі №303/2150/16-а за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворенн - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді І.М. Обрізко

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.05.2016 року.