Справа № 820/10744/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 р. № 820/10744/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кульчій А.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Перепелиці Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- скасувати наказ ТДІзПП у Харківській області про звільнення ОСОБА_1 з роботи № 42-к від 26.10.2015;

- зобов'язати ГУ Держпраці у Харківській області поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці або на аналогічній посаді відповідної освітньому рівню, профілю професійної компетентності та кваліфікаційному досвіду роботи з 26.10.2015 в ГУ Держпраці у Харківській області;

- зобов'язати ГУ Держпраці у Харківській області видати дублікат вкладишу до трудової книжки ОСОБА_1 до якого занести запис про призначення ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області за переведенням із Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві, із збереженням 9 рангу державного службовця з 07.10.2013 (наказ від 04.11.2015 № 43-к);

- зобов'язати ГУ Держпраці у Харківській області негайно виплатити ОСОБА_1 заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7714,08 грн;

- стягнути з ГУ Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2015 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі в розмірі із розрахунку відповідно до довідки ТДІзПП у Харківській області про прибуток від 26.10.2015 № 01-19/251;

- зобов'язати ГУ Держпраці у Харківській області подати, у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- визнати дії ТДІзПП у Харківській області щодо звільнення з роботи ОСОБА_1 незаконними.

Свої вимоги мотивує тим, що він працював на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області. Станом на день винесення спірного наказу відповідачем порушено процедуру звільнення його із займаної посади, оскільки його не було персонально повідомлено про наступне вивільнення за 2 місяці до звільнення, та не було запропоновано всі наявні вакантні посади.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що ОСОБА_1 30.09.2015, тобто в день прийняття на роботу, подав заяву про звільнення з посади з 21.10.2015 р., на підставі чого його і не було попереджено за два місяці про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією. Також, 26.10.2015 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП з 26.10.2015. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 91 статті 116 Конституції України, Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2014 р. N 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері охорони надр), а також функції з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та функції із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

Матеріалами справи підтверджується, що з наказом № 40-К від 30.09.2015 ОСОБА_1 призначено з 30.09.2015 на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області на підставі його особистої заяви.

30.09.2015 ОСОБА_1 написано заяву про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП з 21.10.2015.

Також, 30.09.2015 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Харківській області попереджено позивача про вивільнення у зв'язку з реорганізацією ТДІзПП у Харківській області.

19.10.2015 ОСОБА_1 на електронну адресу Територіальної державної інспекції з питань праці надіслано заяву про відзив заяви про звільнення з посади головного державного інспектора праці за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП з 21 жовтня 2015.

26.10.2015 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення з посади за п. 1 ст.40 КЗпП з 26.10.2015.

Також, 26.10.2015 ОСОБА_1 на електронну адресу Територіальної державної інспекції з питань праці надіслано заяву про відзив заяви про звільнення від 26.10.2015.

Наказом голови комісії з реорганізації Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 № 42-к "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ОСОБА_1, головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, звільнено з роботи з 26.10.2015 у зв'язку з реорганізацією Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Тобто, відповідно до ст.49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації лише у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, тобто позивачу в обов'язковому порядку повинна запропонуватися робота в новоствореній юридичній особі.

Представником відповідача надано до суду письмове попередження, відповідно до якого 30.09.2015 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Харківській області попереджено ОСОБА_1 про вивільнення у зв'язку з реорганізацією ТДІзПП у Харківській області.

Отже відповідачем не доведено правомірність звільнення позивача без дотримання двомісячного строку попередження перед звільненням.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 30.09.2015, тобто в день прийняття на роботу, подав заяву про звільнення з посади, на підставі чого його і не було попереджено за два місяці про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією, суд вважає необґрунтованим, оскільки КЗпП України чітко передбачено обов'язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Також, суд зазначає, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною в ухвалі від 29.09.2010 по справі № 6-25640св09.

Таким чином дії Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області щодо звільнення з роботи ОСОБА_1 та наказ від 26.10.2015 № 42-к "Про звільнення з роботи ОСОБА_1." є протиправними, вчиненими з порушенням ст. 49-2 КЗпП України, у зв'язку з чим наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області з 26.10.2015, а позовні вимоги в цих частинах підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В ході розгляду справи встановлено, що з дня фактичного звільнення 26.10.2015 по день ухвалення рішення у справі тривалість вимушеного прогулу позивача склала 128 робочих дні. У листі від 16.03.2016 № 10.-51/1934, наданому відповідачем до суду, зазначено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 114,80 грн. (а.с. 152), відповідно розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 14694,40 грн.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу обґрунтованими, задовольняє їх та стягує з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.10.2015 по 25.04.2016 (включно) в розмірі 14694 (чотирнадцять тисяч шістсот дев'яносто чотири) грн 40 коп.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ГУ Держпраці у Харківській області видати дублікат вкладишу до трудової книжки ОСОБА_1 до якого занести запис про призначення ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області за переведенням із Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві, із збереженням 9 рангу державного службовця з 07.10.2013 (наказ від 04.11.2015 № 43-к), суд вважає зазначені вимоги безпідставними, необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні, оскільки доказів звернення позивачем до відповідача та відмови відповідачем у видачі дублікату вкладишу до трудової книжки ОСОБА_1 із внесенням вищевказаного запису, позивачем до суду не надано, а отже докази порушення прав позивача в цій частині відсутні.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ГУ Держпраці у Харківській області подати, у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що стаття 267 КАС України встановлює повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання. Вказана стаття передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням судових рішень в адміністративних справах, це судовий контроль за ініціативою суду, що ухвалив відповідне судове рішення та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших заінтересованих осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та направлено виключно на контроль суду з приводу виконання судового рішення, проте під час судового розгляду справи судом не встановлено правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням відповідачем рішення суду, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання незаконними дій ТДІзПП у Харківській області щодо звільнення з роботи ОСОБА_1, скасування наказу ТДІзПП від 26.10.2015 № 42-к "Про звільнення з роботи ОСОБА_1."; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області з 26.10.2015; та стягнення з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 26.10.2015 по 25.04.2016 (включно) в розмірі 14694 (чотирнадцять тисяч шістсот дев'яносто чотири) грн 40 коп.

З урахуванням того, що згідно вимог ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, суд вважає за необхідне постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області щодо звільнення з роботи ОСОБА_1.

Скасувати наказ Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 № 42-к "Про звільнення з роботи ОСОБА_1.".

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області з 26.10.2015.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Артема, 40, м. Харків, 61002, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61168, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.10.2015 по 25.04.2016 (включно) в розмірі 14694 (чотирнадцять тисяч шістсот дев'яносто чотири) грн 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Головного управління Держпраці у Харківській області заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04.05.2016.

Суддя Р.В. Мельников