Справа № 817/249/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/249/16

28 квітня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємства "Рівненське гуртово-роздрібне об'єднання " ОСС
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Кооперативне підприємство «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» ОСС (далі - КП «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» ОСС) звернулося до суд з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області (далі ДПІ у м.Рівному) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 17.11.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях до неї. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході проведення перевірки позивача, за результатами якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, податковим органом досліджувалися не виключно дані, зазначені в податковій декларації, а також інші відомості, а тому така перевірка не є камеральною, а документальною. Крім того, стверджував, що відповідачем не проводилося вчасно відповідного коригування по картці особового рахунку позивача з ПДВ, відомості щодо нарахування та сплати грошових зобовязань є перекрученими та недостовірними. Вважають, що висновки, викладені в акті перевірки від 05.11.2015 року, не відповідають фактичним даним, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на їх підставі, є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню. З таких підстав, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.54-55). В їх обґрунтування пояснив суду, що за підсумками проведення перевірки своєчасності сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання до бюджету, податковим органом було встановлено порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість у зв'язку з чим відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Вважає дії податкового органу щодо проведення перевірки правомірними та законними, а податкові повідомлення-рішення правомірними і такими, що не підлягають скасуванню. У звязку з наведеним, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

05.11.2015 року посадовою особою відповідача проведено перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання до бюджету, за результатами якої складено акт №356 від 05.11.2015 року (а.с.15).

Зі змісту акту вбачається, що «в порушення п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України КП «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» ОСС порушено терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання по податку на додану вартість».

На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 17.11.2015 року, яким позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 83135,13 грн. за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів» (а.с.13);

№ від 17.11.2015 року, яким позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 13175,25 грн. за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів» (а.с.14).

Не погоджуючись з правомірністю проведеної перевірки та прийнятих за її наслідками податкових повідомлень-рішень, КП «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» ОСС звернулося до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Як свідчить акт перевірки від 05.11.2015 року, податковим органом проведено перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 та пп.20.1.28 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

При цьому, зміст вказаного акту не дає суду можливості встановити, який вид перевірки, визначений Податковим Кодексом України, було проведено податковим в даному випадку.

Згідно з ст.62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Даний перелік видів перевірки вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральних перевірок визначений ст.76 Податкового кодексу України, відповідно до якої камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

За приписами п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Як встановлено судом, предметом перевірки були податкові декларації з ПДВ за липень 2014 року грудень 2014 року, січень 2015 року, травень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, уточнюючі розрахунки від 29.12.2014 року та від 20.03.2015 року, в свою чергу, камеральна перевірка здійснена відповідачем 05.11.2015 року, тобто з порушенням встановленого законодавцем граничного строку її проведення.

Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 3.1 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 року за №165 (далі - Методичні рекомендації), визначено особливості проведення камеральних (електронних) перевірок податкової звітності з податку на додану вартість.

Так, п.3.1.1 Методичних рекомендацій встановлено, що податкова звітність, подана платником ПДВ, проходить арифметичний та логічний контроль - автоматизовану перевірку, складовими якої є: перевірка правильності визначення податкового періоду (відповідно до статті 202 Кодексу), своєчасності надання звітності (дотримання строків, встановлених пунктом 49.18 статті 49 та статтею 203, з урахуванням пункту 49.20 статті 49 Кодексу), правильності вибору форми декларації; перевірка логічного зв'язку між окремими звітними і розрахунковими показниками, перевірка узгодженості показників, що переносяться з додатків до декларацій, порівняння звітних показників з показниками попередніх звітних періодів; перевірка відповідності значень окремих рядків декларації звітного (податкового) періоду значенням окремих рядків декларації попереднього звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.3.1.3 Методичних рекомендацій з метою виявлення та упередження можливих порушень податкового законодавства при камеральній (електронній) перевірці проводиться: перевірка обґрунтованості застосування ставок податку (статті 193 - 195 Кодексу) і податкових пільг (стаття 197, підрозділ 2 розділу XX Кодексу, міжнародні договори (угоди), ратифіковані Верховною Радою України), правильності відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; попередня оцінка податкових декларацій і розрахунків щодо достовірності окремих звітних показників, наявності сумнівних фактів або невідповідностей, що вказують на можливі порушення податкового законодавства; при перевірці декларацій, в яких заповнені рядки 8.1, 8.1.1 та 16.1 - 16.1.3, необхідно з'ясувати причини коригування, правильність заповнення форми та відповідність цих коригувань статті 192 Кодексу; відпрацювання сум податку на додану вартість, які формують податковий кредит за податковими накладними, не зареєстрованими в ЄРПН; відпрацювання руху імпортованих та/або підакцизних товарно-матеріальних цінностей; перевірка правильності відображення даних, задекларованих в уточнюючому розрахунку; зіставлення даних податкової звітності з ПДВ з інформацією, отриманою від митних органів та з інших джерел.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що проведення перевірки своєчасності сплати грошового зобов'язання у межах камеральної перевірки чинним законодавством не передбачено; камеральна перевірка повинна бути проведена виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Матеріали справи свідчать, що в ході перевірки, оформленої актом №356 від 15.11.2015 року, відповідачем, окрім даних, зазначених у податкових деклараціях з ПДВ за відповідні періоди були використані також і інші документи (зокрема, платіжні доручення).

Тобто, податковий орган провів перевірку не податкової звітності позивача, а перевірку своєчасної сплати позивачем узгодженої суми податкового зобов'язання, що, відповідно до п.75.1.2. ст. 75 Податкового кодексу України, є предметом документальної перевірки, а не камеральної.

Так, в силу вимог пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначено ст.79 Податкового кодексу України. Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом встановлено, відповідачем не заперечувалося, що податковим органом не приймалося будь-яке рішення, що оформлене наказом керівника податкового органу, про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки КП «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» ОСС; копія наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не була вручена (надіслана) посадовим особам позивача; відповідачем не було надіслано (вручено) посадовим особам позивача письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Дані обставини дають суду підстави для висновку, що податковим органом було порушено порядок проведення перевірки позивача внаслідок недотримання вимог ст.79 Податкового кодексу України.

Одночасно, судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2011 року у справі №2а-6056/10/1770, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 року, КП «Рівненське гуртово-роздрібне об'єднання» ОСС відмовлено у задоволенні позову до ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень №/0, №/0, №/0/17-123 від 29.06.2010 року, №/1, №/1 від 02.08.2010 року, №/1/17-123 від 28.07.2010 року, №/2, №/2 від 06.10.2010 року, №/2/17-123 від 05.10.2010 року, №/3/17-123 від 24.12.2010 року. У зв'язку з чим позивачем було сплачено суми грошових зобовязань, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.08.2014 року скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.10.2014 року, яка набрала законної сили 01.12.2014 року, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № /0, № /0, № /0/17-123 від 29.06.2010 року, №/1, №/1 від 02.08.2010 року, №/1/17-123 від 28.07.2010 року, №/2, №/2 від 06.10.2010 року, №/2/17-123 від 05.10.2010 року, № /3/17-123 від 24.12.2010 року.

Згідно з п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

В силу вимог п.57.4 Податкового кодексу України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов'язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов'язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.06.2010 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість по вітчизняних товарах» на загальну суму 159999 грн., у т.ч. за основним платежем 106666 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 53333 грн., з 05.08.2014 року, тобто з дати прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали по справі №2а-6056/10/1770, було неузгодженим, а сплачені позивачем суми підлягали зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу або грошового зобов'язання. Будь-яких коригувань в обліковій картці позивача щодо вказаної суми податковим органом вчинено не було.

При цьому, як свідчить зворотній бік інтегрованої картки платника податків з податку на додану вартість грошове зобов'язання позивача з ПДВ в сумі 159999 грн. було зменшене лише 03.02.2015 року (а.с.94, зворотній бік).

Така бездіяльність ДПІ у м.Рівному визнана протиправною в судовому порядку згідно з постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2015 року у справі №817/199/15, яка набрала законної сили 16.05.2015 року (а.с.52-53).

Крім того, в ході судового розгляду справи, судом встановлено, що податковим органом неодноразово відображалися нарахування грошових зобовязань та зарахування сплачених позивачем коштів по рішеннях про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (№132 від 18.07.2013 року, №38, №32 від 28.02.2014 року), що свідчить про недостовірність даних облікової картки, яка призвела до викривлення показників задекларованих та сплачених позивачем сум в обліковій картці платника податку. Вказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи постановами Рівненського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 року у справі №817/34/15, яка набрала законної сили 13.10.2015 року, від 30.06.2015 року у справі №817/165/15, яка набрала законної сили 23.09.2015 року, від 04.03.2015 року у справі №817/290/15, яка набрала законної сили 23.06.2015 року, від 17.04.2015 року, яка набрала законної сили 16.05.2015 року (а.с.34-53).

За наведених обставин, оскільки висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки №356 від 05.11.2015 року, ґрунтуються на необґрунтованих та недостовірних відомостях облікової картки позивача, то правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень на їх основі у контролюючого органу не було.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, прийнявши податкові повідомлення-рішення № та № від 17.11.2015 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вони є протиправними.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення № та № від 17.11.2015 року не відповідають вказаним вище критеріям правомірності, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів правомірності прийнятих ними податкових повідомлень-рішень № та № від 17.11.2015 року.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

В силу вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Ш" № та № НОМЕР_1 від 17.11.2015 року.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємства "Рівненське гуртово-роздрібне об'єднання" ОСС за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1444, 66 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.