Справа № 318/266/16-а
Суддя: Комишня Н. І.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 318/266/16-а
Номер провадження №2-а/318/16/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року м. Кам"янка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Комишньої Н.І.,

при секретарі Борисенко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Камянка-Дніпровська адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради Запорізької області про стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

02.02.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 районної ради Запорізької області про стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди. Просив суд визнати бездіяльність ОСОБА_2 районної ради Запорізької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати протиправною. Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на його користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 суму невиплаченої середньомісячної заробітної плати в сумі 34 326,75 грн. Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на його користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

11.03.2016р. позивач уточнив свої позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на його користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 суму невиплаченої середньомісячної заробітної плати в сумі 26 457, 60грн. Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на його користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

В судовому засіданні 14.03.2016р. позивач уточнив понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3200 грн, які просив стягнути на його користь з відповідача.

Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення ОСОБА_2 районної ради Запорізької області від 16.11.2010р. № 4 він з 16.11.2010р. по 17.11.2016р. працював на посаді голови ОСОБА_2 районної ради Запорізької області.

17.11.2015р. позивача було звільнено з посади голови ОСОБА_2 районної ради Запорізької області у зв"язку з закінченням строку повноважень.

01.12.2015р. позивач із заявою звернувся до ОСОБА_2 районної ради про вирішення питання щодо надання йому рівноцінної посади, яку він обіймав до обрання його головою районної ради.

14.12.2015р. за вих.. № 01/716 ОСОБА_2 районна рада рекомендувала ОСОБА_1 звернутись до ОСОБА_2 районної державної адміністрації з відповідною вимогою.

17.12.2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 районної державної адміністрації з заявою про надання йому посади, яку він займав до виборної посади.

ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 22 грудня 2015 року за вих.. № 3239/01-01-29 надано ОСОБА_1 довідку про те, що посада керівника апарату ОСОБА_2 районної державної адміністрації не є вільною, а зайнята іншим працівником. При цьому додатково повідомили, що відповідно до п.2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", ОСОБА_1 може бути запропонована інша рівнозначна посада на тому самому, або, за його згодою на іншому підприємстві, установі, організації.

Позивач зазначає, що не виплата йому середньої заробітної плати є незаконним та порушені права підлягають відновленню шляхом її виплати з відшкодуванням завданої моральної шкоди, яка обґрунтовується тим, що дані дії призвели до душевних страждань та емоційного дискомфорту, спричинення шкоди його здоров»ю . Розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 5000 грн.

Змінюючи свої позовні вимоги позивач остаточно просив суд визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 районної ради Запорізької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати відповідно до вимог абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 суму невиплаченого середньомісячної заробітної плати в сумі 26 457,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 3200 грн.

Під час судового засідання позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 підтримали свої позовні вимоги з урахуванням їх уточнень та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_2 районної ради Запорізької області ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали у повному обсязі та суду показали, що позивачем ОСОБА_1 не надано ОСОБА_2 районній раді Запорізької області довідки про неможливість працевлаштування на попередньому місці роботи , що дозволило б районною радою призначити виплату з районного бюджету, на перерід влаштування, але не більше шести місяців, середньої заробітної плати, яку позивач одержував на виборній посаді у районній раді, представники відповідача просять суд відмовити ОСОБА_1 в позові.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач з 01 липня 2010 року по 16 листопада 2010 року працював на посаді керівника апарату ОСОБА_2 районної державної адміністрації, з якої був звільнений у зв'язку з обранням на виборну посаду голови ОСОБА_2 районної ради на підставі рішення ОСОБА_2 районної ради першої сесії, шостого скликання № 4 від 16.11.2010 року.

Повноваження ОСОБА_1 на виборній посаді були припинені 17 листопада 2015 року в зв"язку із закінченням строку повноважень на підставі статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування".

01.12.2015р. позивач ОСОБА_1 із заявою звернувся до ОСОБА_2 районної ради про вирішення питання щодо надання йому рівноцінної посади. У разі неможливості надання відповідної посади , на період працевлаштування просив зберегти за ним середню заробітну плату, яку він одержував на відповідній посаді в раді.

Листом від 14.12.2015р. за вих.. № 01/716 ОСОБА_2 районна рада рекомендувала ОСОБА_1 звернутись до ОСОБА_2 районної державної адміністрації з відповідною вимогою.

17 грудня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 районної державної адміністрації з заявою про надання йому посади, яку він займав до виборної посади.

ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 22 грудня 2015 року за вих.. № 3239/01-01-29 надано ОСОБА_1 довідку про те, що посада керівника апарату ОСОБА_2 районної державної адміністрації не є вільною, а зайнята іншим працівником.

При цьому додатково повідомили, що відповідно до п.2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", ОСОБА_1 може бути запропонована інша рівнозначна посада на тому самому, або, за його згодою на іншому підприємстві, установі, організації.

Листом від 06.01.2016р. за вих. № 3340/01-01-11 ОСОБА_2 районною державною адміністрацією була надана інформація стосовно подальшого працевлаштування ОСОБА_1 з наданням переліку вільних посад, до переліку яких відноситься головний спеціаліст відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій управління, спеціаліст І категорії відділу прийому, головний спеціаліст сектору соціального забезпечення сім"ї та дітей, головний спеціаліст відділу соціально-трудових відносин, оплати праці та зайнятості населення, головний спеціаліст сектору організаційно-правового та кадрового забезпечення

В листі від 26.02.2016р. за вих. № 0491/01-01-29 ОСОБА_2 районна державна адміністрація зазначила, що посада керівника апарату ОСОБА_2 районної адміністрації відноситься до п"ятої категорії державного службовця, посади головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій управління, спеціаліст І категорії відділу прийому, головного спеціаліста сектору соціального забезпечення сім"ї та дітей, головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, оплати праці та зайнятості населення, головного спеціаліста сектору організаційно-правового та кадрового забезпечення відносяться до сьомої категорії державних службовців.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на час подальшого працевлаштування ОСОБА_1 посада керівника апарату ОСОБА_2 районної державної адміністрації, яка відноситься до п»ятої категорії держаних службовців була зайнята іншим працівником. Інші посади, які були запропоновані ОСОБА_1 не є рівноцінними, так як вони відносяться до сьомої категорії державних службовців.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Однак, до теперішнього часу вказане питання відповідачем не вирішено та виплата позивачу середньої заробітної плати відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не проводиться.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 33 Закону України «Про статус народних депутатів місцевих рад» гарантує збереження депутату місцевої ради середньої заробітної плати на період його працевлаштування лише за умови неможливості надання попередньої або рівноцінної роботи (посади).

Протягом гарантованого шестимісячного терміну для зберігання за колишнім депутатом місцевої ради його середньої заробітної плати, який обліковується з наступного дня після припинення повноважень вказаних осіб, ОСОБА_1 не був працевлаштований; не має права на пенсійне забезпечення, - тому виплати згідно абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повинні бути проведені позивачу протягом шести місяців, виходячи із середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді голови Кам»янсько-Дніпровської районної ради.

Згідно довідки № 03/ 146 від 12 лютого 2016 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді голови Кам»янсько-Дніпровської районної ради складає 7110,48 грн.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності своєї бездіяльності щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати відповідно до вимог абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач своєю бездіяльністю порушив гарантії охорони трудового права позивача, як депутата районної ради, яка передбачена абзацом 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус народних депутатів місцевих рад», що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 районної ради Запорізької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати відповідно до вимог абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Застосовуючи ч.2 ст. 11 КАС України, суд вважає з митою захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі заявлених позовних вимог, а саме зобов'язати ОСОБА_2 районну раду Запорізької області відповідно до вимог абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» нарахувати та виплатити ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 середню заробітну плату за період з 18.11.2015року по 11.03.2016 року, яку він одержував на посаді голови ОСОБА_2 районної ради Запорізької області.

Позивач вважає, що протиправною бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 5000 грн. та просить суд стягнути з відповідача.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного суд вважає, що вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню, так як позивачем в судовому засіданні не надано суду жодних доказів в підтвердження спричиненої йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн..

Відповідно ч.1 ст. 90 КАС України витрати на правову допомогу пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової

допомоги, передбачених законом.

Згідно квитанції та акту приймання-передачі послуг позивач сплатив адвокату ОСОБА_3 3200 грн. за надання правової допомоги. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 граничний розмір таких витрат складає 40 відсотків від мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, надано суду договір про надання правової допомоги, фінансові документи про оплату гонорару, а саме квитанцію до прибуткового касового ордера № 30/12 від 30.12.2015р. та № 14/03 від 14.03.2016р.. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним втрати на правову допомогу в сумі 3 200 грн..

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень, який необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,9-11,14,17,69,71,79,86, 94, 158-163,167 КАС України, ст. 19 Конституції України, Законом України «Про статус народних депутатів місцевих рад», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради Запорізької області про стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 районної ради Запорізької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати відповідно до вимог абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Зобов'язати ОСОБА_2 районну раду Запорізької області відповідно до вимог абзацу 2 частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» нарахувати та виплатити ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 середню заробітну плату за період з 18.11.2015року по 11.03.2016 року, яку він одержував на посаді голови ОСОБА_2 районної ради Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою Запорізька область м Кам"янка-Дніпровська АДРЕСА_1 витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 3200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 районної ради Запорізької області на користь держави судовий збір в суммі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст 160 КАС України апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_6