Справа № 357/14740/15-а
Суддя: Жарікова О. В.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві в залі суду № 3 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов»язання провести перерахунок пенсії, мотивуючи його тим, що відповідно до постанови Печерського районного суду м.Києва від 23.12.2013 року по справі № 757/26873/13-а відповідача було зобов»язано нарахувати та поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 09.10.2013 року. Не зважаючи на це, відповідач не виконує постанову суду, нараховує пенсію по віку, що належить позивачу у розмірі 49,86 грн., що є порушенням прав позивача на належний рівень життя, який за діючим в Україні законодавством (ст.46 Конституції України) не може бути меншим прожиткового мінімуму, встановленого законом. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що позивач має більше 35 років трудового стажу в Україні, однак, не може поновити виплату пенсії у розмірі, який передбачений Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», просила суд визнати протиправною діяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області щодо поновлення виплати пенсії у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації, починаючи з 09.10.2013 року; призначити позивачу додаткову пенсію, як особі, яка має статус постраждалої від Чорнобильської катастрофи, визначити і стягнути на користь позивача усі понесені судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу, у справі за процедурою, встановленою у адміністративному судочинстві. В судовому засіданні 20.01.2016 року, представником позивача уточнено позовні вимоги, в яких позивач просить суд зобов»язати відповідача провести їй перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахування індексації, починаючи з 09.10.2013 року; стягнути на користь позивача усі понесені судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу, у справі за процедурою, встановленою у адміністративному судочинстві.

В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, направила до суду свого представника, яка уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які є аналогічними, наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача, позов не визнав, надав до суду письмові заперечення проти позову, згідно з якими пенсія позивача була поновлена на підставі рішення суду та документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи. В запереченнях проти позову, представник відповідача послався на те, що виплата пенсії поновлюється в порядку передбаченому ч.3 ст. 35 , ст.46 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Стаття 28 ч.3 зазначеного Закону визначає мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим ч.1 цієї статті, який застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначеної згідно з цим Законом. А так, як пенсія позивача, поновлена за рішенням суду, виплачувалася позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не на підставі Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, а тому пенсія позивачу нарахована у розмірі 49,86 грн., що відповідає вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення» та іншим нормативним актам.

Третя особа - Державна казначейська служба України свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, своє ставлення до позову не висловили.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на пенсійному обліку в Управлінні ПФУ м. Біла Церква, де їй нараховується пенсія по віку. Позивач є громадянином України, з 1997 року проживає у державі Ізраїль. До виїзду до держави Ізраїль, позивач отримувала пенсію по віку з листопада 1993 року, а після виїзду за кордон на постійне проживання пенсію не отримувала, але 18.02.2014 року набула чинності постанова Печерського районного суду м.Києва від 23.12.2013 року у адміністративній справі № 757/26873/13-а, якою зобов»язано УПФУ у м.Біла Церква Київської області відновити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.10.2013 року.

Листом відповідача від 03.04.2015 року № 201/П-01, було повідомлено про поновлення виплати пенсії позивачу з 09.10.2013 року у розмірі 49,86 грн. на місяць, тобто у розмірі, зазначеному у пенсійній справі на час припинення виплати пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, частина 3 цієї статті передбачає, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2013 року у адміністративній справі № 757/26873/13-а позивач підтвердила своє право на отримання пенсії по віку з 09.10.2013 року.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, щодо розміру пенсії по віку, яку виплачено позивачу з розрахунку 49,86 грн., виходячи з її розміру, розрахованому на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та без врахування вимоги частини третьої статті 46 Конституції України, якою передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, суд також враховує вимоги ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи : п. 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Тобто, позивач ОСОБА_1, якій була призначена пенсія по віку, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 1992 року і яку вона отримувала по 1997 року( до виїзду за кордон), має право на отримання пенсії по віку, згідно з Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», а тому твердження відповідача, щодо не можливості застосування норми цього Закону до правовідносин, що виникли між сторонами, на думку суду, безпідставні.

Ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 28 цього Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Судом враховуються ті обставини, що іншого законодавчого акту в Україні, яким би визначався мінімальний розмір пенсії - не має. Також, згідно з розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - частиною 2 передбачено, що дія статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поширюється на пенсіонерів, яким пенсію призначено до набрання чинності цим Законом.

Крім цього, судом враховується і ч.1 ст. 43 Закону - перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

А тому, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відмова Управління ПФУ в м. Білій Церкві у перерахунку пенсії по віку ОСОБА_1 за період з часу відновлення її виплати - з 09.10.2013 року з врахуванням мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є порушенням прав позивача, закріплених діючою Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем порушено законні права позивача, і тому вони підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо поновлення позивачу виплати пенсії у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та зобов»язаня відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 09.10.2013 року.

Щодо позовної вимоги провести індексацію пенсійного забезпечення позивача, суд вказує на таке.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Зазначений Закон України визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Таким чином, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» спрямований на підтримку купівельної спроможності населення України у зв'язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг.

Згідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %, пенсія підлягає обов'язковій індексації.

Суд приходить до висновку що Закон про індексацію поширюється на позивача, оскільки вона є громадянкою України і користується тими ж самими правами, що й інші громадяни, оскільки обмежувати права особи за місцем її проживання заборонено законодавством.

Зокрема, відповідно до Протоколу № 4 Конвенції Про захист прав і основоположних свобод людини, кожана людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь - яку країну, включаючи свою власну. Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом. Згідно з ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У зв'язку з зазначеним, не має правових підстав не проводити індексацію пенсійного забезпечення ОСОБА_1.

Суд вважає помилковим твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строків для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав. Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, законодавцем встановлено шестимісячний строк для звернення до суду. Про поновлення виплати пенсії позивачу з 09.10.2013 року у розмірі 49 грн. 86 коп., ОСОБА_1 стало відомо з листа відповідача від 03.04.2015 року № 201/П-01. Вказаний позов було подано до суду 01.10.2015 року, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи зазначене, саме від 03.04.2015 року і слід рахувати шестимісячний строк звернення до суду. Отже, враховуючи, що вказаний позов подано до суду 01.10.2015 року, немає правових підстав вважати, що позивач пропустила строк для звернення до суду.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана ВР України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог... якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод чи інтересів...

Представником позивача в судовому засіданні було заявлено клопотання щодо визначення і розподілу судових витрат у справі. Щодо судових витрат, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 91 Кодексу адміністративного судочинства, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Представником позивача надано докази, понесених витрат на переїзд до міста Білої Церкви на судові засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до абз. 6 пп. 170.9.1 ПКУ до складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а дня відрядження за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Представником позивача надано відповідні накази про відрядження її в судові засідання по даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).

Загальна сума витрат, понесених позивачем при розгляді даної справи, складає 4833, 76 коп., що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Вказана постанова підлягає до негайного виконання, згідно ст. 256 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 27, 28, 42, 46, Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 6, 9, 17-21, 99, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахування індексації, починаючи з 09.10.2013 року, згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави.

Стягнути з Державного бютжету України на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати в сумі 4833 грн. 76 коп..

Звернути постанову суду до негайного виконання в межах сум, що підлягають до виплати за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. В. Жарікова