Справа № 807/150/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 807/150/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Скраль Т.В., суддів Гебеш С.А., Рейті С.І.,

при секретарі судового засідання Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2,

відповідача 1: Державної фіскальної служби України - представник в судове засідання не з'явився,

відповідача 2: Закарпатська митниця ДФС - представник Пензов С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненим адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію за втрату частини доходів, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України (правонаступник - Міністерство доходів і зборів України), Чопської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітку та інших матеріальних виплат за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, просив стягнути солідарно з Державної митної служби України (правонаступник - Міністерство доходів і зборів України) та Чопської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1: -158697,00грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2011р. по 04.12.2013 р. з врахуванням щомісячних премій; 57532,80грн. - оплата відпусток за 2011р., 2012р. та 2013р. з виплатою потреб на вирішення соціально-побутових питань; 150000,00грн. - оплата на оздоровлення за період з 2011 -2012рр. по 2013р. включно; 200000,00 грн. - компенсація моральної шкоди.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та за остаточними вимогами від 22 березня 2016 року, позивач просить суд: 1) стягнути з Закарпатської митниці ДФС на користь позивача:

- оплату (середній заробіток) за час вимушеного прогулу у розмірі 105 906,46 грн.;

- середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 108 731,26 грн.;

- компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 83 666,10 грн.;

- а всього 298303,82 (двісті дев'яносто вісім тисяч триста три гривні 82 копійки) грн. (зазначена сума вже враховує утримання необхідних податків і зборів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 04.03.11 року позивача було звільнено з публічної служби згідно з наказом Державної митної служби України №343-к та наказом Чопської митниці №304-к. При звільненні було проведено розрахунок по заробітній платі, лікарняним та компенсації за невикористану відпустку. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.11 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.12 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.16 р. у справі №2а-0770/1041/11 вищезазначені накази були визнані протиправними і скасовані, а позивач був поновлений на посаді начальника сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №2 митного поста "Чоп-заліничний" Чопської митниці з дати незаконного звільнення. 01.06.13 року позивача було поновлено на роботі, про що було видано наказ ДМСУ №923-к "По особовому складу митних органів". Оскільки на той момент позивач важко хворів, що спричинило його інвалідність II групи. 04.12.13 р. позивач звільнився з публічної служби. У зв'язку з вимушеним прогулом за період 04.03.11 р. по 31.05.13 р. позивач був незаконно позбавлений заробітної плати. Тому на підставі ст. 116,117, 235,236, 2371 КЗпП України, ст. 1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Закону України "Про оплату праці", п.1, 2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України №100 від 08.02.95 року , просить суд задовільнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги з мотивів викладених в уточненому адміністративному позові.

Представник відповідача 2- Закарпатської митниці ДФС проти позову заперечив, з мотивів наведених у письмових поясненнях на позов, а саме: зазначив, що позивач вказує на період вимушеного прогулу починаючи з 04.03.2011року, однак 04.03.11 року - день звільнення позивача, тобто останній день роботи на посаді за який позивачу нараховувалась заробітна плата. Крім того, позивач вказує невірну кількість робочих годин за вказаний період - так, за вказаний період кількість робочих годин становить: 1653+2001+813= 4467 год. Таким чином, відсутність підстав для виплати заробітної плати позивачу за час вимушеного прогулу, слідує із вищевказаних норм ст.235 КЗпП України, а також у зв"язку із не заявленням позивачем вимоги про стягнення заробітної плати, внаслідок чого суд при поновленні позивача не вирішував питання про стягнення заробітної плати. Крім того, були відсутні підстави для виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Питання подальшого стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника врегульовані нормами ст.236 КЗпП України та потребують окремого процесуального документа уповноваженого органу. Відсутність вказаного документа стосовно виплати позивачу заробітної плати за час затримки виконання судового рішення вказує на правомірність дій Чопської митниці Державної митної служби України при проведенні розрахунку із позивачем. З відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слідує відсутність підстав для стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням термінів їх виплати та стягнення збитків з урахуванням індексу інфляції. На підставі чого просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року закрито провадження в частині стягнення моральної шкоди у справі за адміністративними позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України (правонаступник -Міністерство доходів і зборів України), Чопської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітку та інших матеріальних виплат за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014р. у справі №807/150/14 у задоволенні уточненого адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної митної служби України (правонаступник - Міністерство доходів і зборів України), Чопської митниці Міндоходів про стягнення оплати відпусток за 2011р., 2012р., 2013р. із виплатою допомоги на вирішення соціально-побутових питань та виплат на оздоровлення, індексації - відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014р у справі № 807/150/14 - залишено без задоволення. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014р у справі № 807/150/14 - залишено без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 807/150/14 - задоволено. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 807/150/14 - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2011р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2012р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України та Чопської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу про припинення перебування на державній службі від 04.03.2011р. №343-к, наказу №304-к від 04.03.2011р.; про поновлення на державній службі в митних органах України на посаді начальника сектору митного оформлення №2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці - задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу Державної митної служби України №343-к від 04.03.2011р. та наказ Чопської митниці Державної митної служби України №304-к від 04.03.2011р.; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору митного оформлення №2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці з 04.03.2011р.; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення на роботі, (а.с.23-31, Т.1).

У відповідності до ст.72 КАС України вказані обставини не підлягають повторному доказуванню.

Наказом Державної митної служби України "По особовому складу митних органів" №923-к від 01.06.2013р. скасовано наказ Державної митної служби України від 04.03.2011р. №343-к "По особовому складу митних органів"; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці з 04.03.2011р., (а.с.34).

На підставі заяви ОСОБА_1, довідки Ужгородської міжрайонної МСЕК від 10.10.2013р. серії АВ №0139356, п.3 Постанови Кабінету Міністрів Україні від 20.03.2013р. №299 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", Наказом Чопської митниці міндоходів "Про звільнення ОСОБА_1" №448-к від 04.12.2013р. звільнено ОСОБА_1, начальника сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці, 04.12.2013р. із займаної посади, на підставі ст.37 Закону України "Про державну службу" та ст.38 Кодексу законів про працю України, як такого, що у період перебування на державній службі визнаний інвалідом II (другої) групи.

У справі про поновлення на роботі № 2а-0770/1041/11 позивач не ставив вимогу щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Як слідує із постанови позивач був присутній при її винесенні. Як вже зазначалося судом, постанова суду від 08.11.2011 року у цій справі була виконана 01 червня 2013 року. Із матеріалів справи слідує, що позивач дізнався про виконання рішення суду про його поновлення 16 червня 2013 року. Зміст позовної заяви свідчить, що позивач звернувся до суду 15 січня 2014 року.

На підтвердження тривалості хвороби позивачем надавались відповідачу листки непрацездатності, зокрема: серії АГБ №222300 від 13.06.2013р. (продовжує хворіти), серії АГБ №222827 від 11.07.2013р. (продовжує хворіти), серії АГБ №092707 від 25.07.2013р. (продовжує хворіти), серії АГБ №223368 від 25.06.2013р. (продовжує хворіти); серії АГБ №233107 від 02.10.2013р. (продовжує хворіти); серії АГБ № 151123 від 08.10.2013 року -09.10.2013 року ; серії АГБ № 132924 від 06.12.2013 року -13.12 2013 року, стати до роботи 14 грудня 2013 року, ( а.с. 85-91, Т.2).

04 грудня 2013 року згідно Наказу № 448-к позивача звільнено із займаної посади.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0139356 від 10.10.2013р., позивачу призначено другу групу інвалідності безстроково, (а.с.38).

Отже, у зв'язку з вимушеним прогулом за період 05.03.11 р. - 31.05.13 р. позивач був позбавлений заробітної плати. У відповідності до ст.235, 236 КЗпП України позивачу повинен бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше, ніж за один рік. Разом з тим, враховуючи, що відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі було виконано не одразу , середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача за весь час до поновлення позивача на посаді. Датою поновлення є 01.06.2013 року.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, в т. ч. для розрахунку оплати за час вимушеного прогулу, затверджений постановою КМ України №100 від 08.02.95 р. Згідно з п.2 казаного Порядку для розрахунку середньої зарплати приймаються виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (тобто січень-лютий 2011 р., оскільки позивач був незаконно звільнений 04 березня 2011 р.). Оскільки, у січні-лютому позивач перебував на лікарняному, тобто не працював, середня заробітна плата обчислюється за попередні повні два місяці, тобто у даному випадку - за листопад-грудень 2010 р. При цьому, згідно п.5 Порядку нарахування виплат провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Так, за вказаний період кількість робочих годин із врахуванням листів Мінсоцполітики про травилість робочого часу на кожен рік (по місяцях) за спірний період склала: 1653+2001+813= 4467 год. Середня (годинна) заробітна плата позивача склала 42,55 грн. Відтак, оплата за час вимушеного прогулу повинна складати 4467 *42,55 = 190070,85 грн. Дана сума судом визначена без відрахувань належних податків і зборів.

Отже вимога позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2011 року по 31 травня 2013 року на користь ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а саме з 05 березня 2011 року по 31 травня 2013 року, у розмірі 190 070, 85 грн. (сто дев'яносто тисяч сімдесят гривень, 85 коп.). Суд вважає вірною датою відліку вимушеного прогулу не 04 березня 2011 року який оплачений як відпрацьований, а саме 05 березня 2011 року .

Щодо вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати на користь ОСОБА_1 за час затримки виконання судового рішення, а саме з 04 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року, судом встановлено наступне.

Позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року ( тобто на день подання уточненої позовної заяви ( а.с. 229, Т.2) та пов'язує це з тим, що позивач через тимчасову непрацездатність після поновлення так і не працював.

Як стверджується матеріалами справи, Наказом від 04 грудня 2013 року № 448-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» та статті 38 Кодексу законів про працю України, як такого, що у період перебування на державній службі визнаний інвалідом ІІ (другої) групи. Пунктом 2.3 цього наказу передбачено виплату ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, у разі виходу не пенсію згідно статті 37 Закону «Про державну службу».

Стаття 37 Закону України «Про державну службу» регулює пенсійне забезпечення державний службовців.

Даною нормою зокрема визначено, що пенсія по інвалідності призначається незалежно від причин інвалідності за умови припинення державної служби для інвалідів І та ІІ груп.

Стаття 38 КЗпП України, визначає підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Отже, не заслуговують на увагу доводи адміністративного позову, що позивач через тимчасову непрацездатність після поновлення так і не працював, оскільки позивач підпадав під дію норм законів які регулюють пенсійне забезпечення державного службовця, в т.ч. інваліда ІІ групи.

Слідуючи вимогам ст..11 Кодексу адміністративного судочинства, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ч.2 цієї статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Оскільки порушене право позивача відновлено 01 червня 2013 року, саме з дати поновлення такого на займаній посаді з 04 березня 2011 року ( а.с.34, Т.1). Питання оплати вимушеного прогулу з 05 березня 2011 року по 31 травня 2013 року вирішено судом у даній справі, та стягнуто відповідну суму заробітної плати за час вимушеного прогулу, то судом встановлено, відсутність підстав для виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення з дати 04 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року. При цьому, слід зазначити, що при поновлення на роботі, позивачем в первинному позові, що розглядався суддею Дору Ю.Ю. та по якому винесена постанова суду від 08.11.11 року № 2а-0770/1041/11, вимога про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не заявлялася. Інших порушень при проведенні розрахунку при звільненні 04 березня 2011 року та 04 грудня 2013 року судом не встановлено.

Щодо вимоги адміністративного позову про стягнення компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням за період з 04.03.2011 року по 21.03.2016 року строків їх виплати у розмірі 83 666,10 грн., суд дійшов висновку, що така вимога позивача щодо компенсації задоволена бути не може, оскільки компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" проводиться лише у випадку затримки грошових доходів громадян, які не мають разового характеру. Разом з тим, виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в порядку статті 236 КЗпП України носить разовий характер.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

З цього вбачається, що індексації за вказаним Законом підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру, тобто, виплати повинні проводитися на постійній основі.

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" проводиться лише у випадку затримки грошових доходів громадян, які не мають разового характеру.

Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З цього слідує, що питання виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі вирішує суд, який розглядав спір щодо поновлення на посаді, шляхом постановлення ухвали про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При цьому, така виплата носить разовий характер.

Однак, слід зазначити, що в даній справі така вимога позивача є похідною від вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 108 731, 26 грн. у задоволенні якої позивачу відмовлено. Вимога про стягнення оплати (середній заробіток) за час вимушеного прогулу у розмірі 190 070, 85 грн. вирішена тільки у даній справі, раніше позивач таких вимог не ставив до відповідача, то за наведених підстав, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації в сумі 83666,10 грн. слід відмовити, як такою що заявлена без достатніх правових підстав, а судом не встановлено затримку виплати заробітної плати у зв'язку із порушенням строків такої виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, положення нормативно - правових актів, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку адміністративний позов слід задоволити частково, з підстав зазначених у мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію за втрату частини доходів - задовольнити частково.

2. Стягнути із Закарпатської митниці ДФС ( код ЄДРПОУ 649600, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 березня 2011 року по 31 травня 2013 року на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у розмірі 190 070, 85 грн. (сто дев'яносто тисяч сімдесят гривень, 85 коп.)

3. В решті інших вимог адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуюча суддяТ.В. Скраль

Судді С.А. Гебеш

С.І. Рейті