Справа № 819/590/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкриті провадження

Справа № 819/590/16

13 травня 2016 рокум. Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про скасування заборони на відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_2, в якому просить скасувати заборону від 17.07.2007 року, накладену відповідачем у звязку з посвідченням договору довічного утримання на вказаний у договорі житловий будинок з надвірними будівлями, який належить ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10.01.2013 року розірвано договір довічного утримання від 21.08.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 7174. Однак, на сьогоднішній день не вирішено питання щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна, частково належне позивачу на праві спільної сумісної власності, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, вулиця Ватутіна, будинок 39, яка зареєстрована відповідачем на підставі вищезазначеного договору, що порушує його права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, в звязку з чим у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", звернуто увагу судів на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України розглядаються спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року N 3425-XII (з змінами і доповненнями).

Частиною першою статті 1 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Зокрема, відповідно до статті 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Необхідно відмітити, що система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб'єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб'єкт приписує певну поведінку іншому суб'єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб'єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об'єктивно існуючі факти, права та обов'язки, які суб'єкти права покладають на себе за своїм бажанням.

Отже, оскільки нотаріуси при вчиненні нотаріальних дій не здійснюють владних управлінських функцій, то в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України вони не відносяться до суб'єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, фактично предметом позовних вимог є зняття заборони на відчуження нерухомого майна, накладеного приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_4 Однак, зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства. Крім того, з матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не вбачається наявності спору, оскільки відсутнє рішення відповідача (нотаріуса) про відмову скасувати заборону, накладену 17.07.2007 року у звязку з посвідченням договору довічного утримання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про скасування заборони на відчуження нерухомого майна не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження в даній адміністративній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 109, статтею 165 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про скасування заборони на відчуження нерухомого майна відмовити.

Розяснити позивачу, що розгляд даного спору повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства Теребовлянським районним судом Тернопільської області.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом з копіями позовної заяви та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.