Справа № 815/165/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 р.м. ОдесаСправа № 815/165/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Шеметенко Л.П.

За участю: секретаря - Вишневської А.В.

представника відповідача - Стаценко В.М. (довіреність від 04.01.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на рівнозначній посаді, зобов'язання вчинити певні дії та проведення оплати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просив визнати протиправним та скасувати наказ від 14.12.2015 року №3132к підписаний заступником Генерального прокурора України - прокурором Одеської області про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора прокуратури м. Одеси з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів з 14.12.2015 року, поновити ОСОБА_3 на рівнозначній посаді в структурі прокуратури Одеської області, зобов'язати прокуратуру Одеської області змінити дату і формулювання причин звільнення та провести оплату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуваний наказ прийнятий з грубим порушенням вимог трудового законодавства, без урахування гарантій працівника на працевлаштування на іншій посаді в структурі органу прокуратури, неналежного повідомлення про наступне вивільнення та переважного права працівника на залишення на роботі. Зазначені обставини свідчать, що звільнення позивача з органу прокуратури відбулось за відсутності законних на те підстав, у зв'язку із чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст.ст. 7, 12 та п. 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, керуючись ст.ст. 9, 14 та п.п. 6 п. 5-1 розділу ХІІ «Перехідні положення» вказаного Закону, а також Переліком і територіальною юрисдикцією місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до цього Закону, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур Генеральною прокуратурою України прийнято наказ від 23.09.2015 року №87ш про внесення змін до структури та штатного розпису прокуратури Одеської області, зокрема, п.п. 1.1 п. 1 вказаного наказу виключено штатний розпис прокуратури міста Одеси та п.п. 1.2 п. 1 наказу включено штатний розпис, зокрема Одеської місцевої прокуратури №2, встановивши у штатному розписі місцевої прокуратури 52 одиниці з відповідним фондом заробітної плати, а саме керівник - 1, перший заступник керівника - 1, заступник керівника - 2, прокурор - 42, спеціаліст І категорії - 2, спеціаліст ІІ категорії - 2, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 1, водій - 0,5, прибиральник службових приміщень - 0,5 (а.с. 51-54).

24.09.2015 року відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України та п. 5-1 «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_3, прокурора прокуратури м. Одеси з питань нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів, попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року (а.с. 44).

На підставі вказаного наказу та попередження заступником Генерального прокурора України-прокурором Одеської області прийнято наказ від 14.12.2015 року №3132к про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади прокурора прокуратури м. Одеси з питань нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів з 14.12.2015 року у зв'язку із реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру») (а.с. 50).

Не погоджуючись із прийнятим наказом, посилаючись на порушення органом вимог трудового законодавства, позивач звернувся до суду із вимогами про його скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про порушення відповідачем вимог ст.ст. 40, 42, 49-2, КЗпП України при його звільненні, оскільки спірні правовідносини врегульовано спеціальним законодавством - Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, за яким призначення на посади в місцеву прокуратуру відбувається лише за результатами тестування та рейтингового списку, а оскільки позивачем не забезпечено участі у конкурсі на зайняття відповідних посад, звільнення позивача відбулось з дотриманням п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», тому підстави для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на посаді відсутні.

Колегія суддів висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на посаді в органі прокуратури вважає правильним, виходячи з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону систему прокуратури України становлять, зокрема, місцеві прокуратури.

Відповідно до п. 1 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім:

пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року;

статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

За правилами п. 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абз. 3 п. 1 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. В свою чергу, призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 11, 12, 13 ч. 1 ст. 39 цього Закону, здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України.

Так, порядок проведення тестування, а також чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах затверджено Наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 року №98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.07.2015 року за № 928/27373.

Відповідно до п. 1.2 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Згідно із п. 5.2 вказаного Порядку працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Відповідно до п. 9.1 Порядку від 20.07.2015 року №98 рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

За правилами п. 9.5 Порядку від 20.07.2015 року №98 керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Таким чином, аналіз наведених норм показав, що чинним законодавством України встановлено умови, зокрема, подальшого зайняття працівником прокуратури посади в органі місцевої прокуратури, яка буде сформована 15.12.2015 року шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Фактично умови подальшого зайняття посади в органі місцевої прокуратури реалізуються цим працівником на конкурсних засадах, за результатами успішного тестування, прийняття участі у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття посад у місцевих прокуратурах.

Проте, як не заперечується позивачем, подавши 23.07.2015 року заяви на зайняття адміністративних посад і посади прокурора в Одеській місцевій прокуратурі № 2, участі у тестуванні на зайняття адміністративних посад та посади прокурора не приймав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, оскільки позивач не скористався своїм правом на зайняття посади прокурора в місцевій прокуратурі та адміністративної посади в цій же прокуратурі, умови подальшого перебування на посаді не додержав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у відповідача були всі підстави, передбачені п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, для звільнення позивача із займаної посади, у зв'язку із чим оскаржуваний наказ видано правомірно та обставин, за яких наказ підлягав би скасуванню не вбачається.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги доводи позивача про порушення відповідачем при його звільненні правил, закріплених в ст.ст. 40, 42, 49-1 КЗпП України, а також дотримання гарантій працівника на подальше перебування на роботі, оскільки Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, який закріплює порядок організації та діяльності прокуратур, є спеціальним по відношенню норм загального трудового законодавства, отже порядок і обставини звільнення позивача із займаної посади мають досліджуватись у сукупному аналізі норм спеціального законодавства, тобто Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.

Враховуючи викладене, оскільки чинним законодавством України встановлено спеціальні умови щодо подальшого зайняття працівником прокуратури посади в місцевій прокуратурі, фактично ці умови реалізуються працівником на конкурсних засадах, за результатами успішного тестування, прийняття участі у чотирирівневому відкритому конкурсі, позивач не скористався своїм правом на зайняття цих посад, умови подальшого перебування на посаді не додержав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та підстави для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 235 КЗпП України відсутні.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.04.2016 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

Л.П. Шеметенко