Справа № 826/1385/15
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Київ К/800/31169/15

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цембудресурс»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року

у справі № 826/1385/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цембудресурс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цембудресурс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2015 року у справі № 826/1385/15 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 15.01.2015 року № .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Цембудресурс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, відповідачем складено акт від 10.12.2014 року № 1769/26-59-22-01/32348997, яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 186 233, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 року № , у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 279 350, 00 грн.

Підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу щодо непідтвердження первинними документами факту надання послуг позивачу від ТОВ «Інфокон-Майстер» та від ТОВ «Компанія «Євроінвест-Консалт».

Суд першої інстанції прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог, у зв'язку із правомірним формуванням позивачем податкового кредиту за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «Інфокон-Майстер» та ТОВ «Компанія «Євроінвест-Консалт».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наданими позивачем первинними документами не підтверджується реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Інфокон-Майстер» згідно укладених договорів про надання бухгалтерських послуг, надання юридичних послуг, надання консультативних послуг, надання маркетингових послуг та з ТОВ «Компанія «Євроінвест-Консалт» згідно укладених договорів на абонентське юридичне обслуговування, надання послуг.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань позивачем надано акти здачі-приймання послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, виписки по рахунку.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не доведено наявність ділової мети та економічної доцільності на укладання відповідних договорів, оскільки у позивача у своєму штаті є головний бухгалтер, бухгалтер, економіст, комерційний директор та менеджер по персоналу.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) містять лише перелік послуг, що надаватимуться виконавцем та загальну вартість послуг без деталізації. Інших первинних документів, які б давали змогу встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, обсяги виконаних робіт.

В матеріалах справи відсутні заявки про надання послуг, які є обов'язковими згідно договору на абонентське юридичне обслуговування з ТОВ «Компанія «Євроінвест-Консалт».

Матеріали справи не містять результати маркетингових досліджень, проведених ТОВ «Інфокон-Майстер».

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що факти надання послуг від контрагентів не підтверджені необхідними первинними документами бухгалтерського обліку та не доведено, яким чином дані послуги використані позивачем у власній господарській діяльності.

Отже, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження виконання договірних зобов'язань з ТОВ «Інфокон-Майстер» та ТОВ «Компанія «Євроінвест-Консалт», колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо неправомірного формування позивачем даних податкового обліку по вказаним контрагентам.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судом апеляційної інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цембудресурс» відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року у справі № 826/1385/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук