Справа № 803/231/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Справа № 876/6032/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

прокурора Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2013 року у справі за позовом прокурора Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, яким просив стягнути незаконно отриману допомогу по безробіттю та вартість наданих послуг службою зайнятості в сумі 26 000, 84 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ківерцівського районного центру зайнятості кошти у розмірі витрат на допомогу по безробіттю, матеріальної допомоги в період стажування, компенсації за проїзд до місця проходження навчання в сумі 1 408,72 (одна тисяча чотириста вісім) грн. 72 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив Прокурор Ківерцівського району Волинської області, вважає, що суд порушив норми матеріального права, просить постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції. Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Із змісту частини четвертої статті 50 КАС вбачається, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Предметом даного позову є стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_1 шляхом виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійного навчання (стажування), компенсації за проїзд до місця проходження навчання та витрати, повязані з працевлаштуванням на дотаційне робоче місце, і не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року (справа № п/811/3781/14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже колегія суддів дійшла висновку про те, що спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду та закриття провадження у справі у звязку з неналежністю розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 203, 206, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2013 року у справі № 803/231/13-а за позовом прокурора Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Ківерцівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати і закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л. Я. Гудим

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений 11.05.2016 року